Дата документу 05.12.2024
Справа № 501/980/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеського району Одеської області цивільну справу за

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»

до

відповідача: ОСОБА_1

предмет та підстави позову: про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

Через систему «Електронний суд» 13.03.2024 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач), в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №1063-2973 від 29.06.2022 у розмірі 21500,00 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом - 5 000,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 16 500,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 29.06.2022 сторони за допомогою веб-сайту https://creditkasa.ua уклали електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1063-2973, який разом з Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким відповідач був попередньо ознайомлений.

Відповідно до умов договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 5 000,00 грн., строк кредитування 300 днів, заявлений строк 14 днів, знижена % ставка 2,50 % в день, стандартна % ставка 3 % в день.

Однак, відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків, а тому станом на 23.01.2024 за ним утворилась заборгованість в розмірі 45 450,00 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом - 5 000,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 40 450,00 грн.

В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач просив суд стягнути кредитну заборгованість, а також понесені судові витрати по справі.

Відповідач 04.11.2024 надала до суду пояснення на позов (а.с.111-114), просить суд задовольнити позовні вимоги частково, посилаючись на те, що нею 12.07.2022 та 26.07.2022 сплачено по 1750,00 грн., тому стверджує, що тіло кредиту має складати 4000,00 грн.

Представник позивача 25.11.2024 надав до суду додаткові пояснення, просить суд задовольнити позов, посилаючись на те, що відповідачем 12.07.2022 та 26.07.2022 сплачено по 1750,00 грн., які враховано на погашення процентів за користування кредитом (а.с.118-130).

За період з 13.07.2022 по 26.07.2022 (включно) нарахування процентів відбувалось за зниженою процентною ставкою, яка становить 2,5 %.

За період з 27.07.2022 по 09.08.2022 (включно) нарахування процентів відбувалось за зниженою процентною ставкою, яка становить 2,5 %.

За період з 10.08.2022 по 24.04.2023 (включно) застосовано стандартну процентну ставку 3,0% у зв`язку із простроченою заборгованістю із сплати процентів.

Відповідно до п.4.8 кредитного договору строк кредитування: 300 календарних днів з моменту перерахування Кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 25.04.2023.

Після закінчення строку кредитування, а саме після 24.04.2023 нарахування процентів за користування кредитом було зупинено, що відображено в розрахунку заборгованості. Тобто позивачем нараховувались проценти у відповідності до умов Договору та у строк визначений Договором.

Позивач стверджує, що проценти за користування кредитом (згідно п.4.6 кредитного договору) протягом строку договору, що визначені п.4.8 кредитного договору, нараховувались законно.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 13.03.2024 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.74).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 27.03.2024 справу залишено без руху (а.с.77-78).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 16.04.2024 справу прийнято до свого провадження та призначено справу до розгляду (а.с.101-102).

Відповідно до ч.5 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 5 статті 279 ЦПК України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання сторін про проведення в судового засідання з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходили.

Крім того, якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

За таких обставин, по даній справі відсутні підстави для проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 29.06.2022 сторони за допомогою веб-сайту https://creditkasa.ua уклали електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1063-2973, який разом з Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким відповідач був попередньо ознайомлений (а.с.13-23).

Відповідно до умов договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 5 000,00 грн., строк кредитування 300 днів, заявлений строк 14 днів, знижена % ставка 2,50 % в день, стандартна % ставка 3 % в день.

Однак, відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків, а тому станом на 23.01.2024 за ним утворилась заборгованість в розмірі 45 450,00 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом - 5 000,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 40 450,00 грн. (а.с.44-48).

Відповідачем 12.07.2022 та 26.07.2022 сплачено по 1750,00 грн., які враховано на погашення процентів за користування кредитом (а.с.115, 44-48).

За період з 13.07.2022 по 26.07.2022 (включно) нарахування процентів відбувалось за зниженою процентною ставкою, яка становить 2,5 %.

За період з 27.07.2022 по 09.08.2022 (включно) нарахування процентів відбувалось за зниженою процентною ставкою, яка становить 2,5 %.

За період з 10.08.2022 по 24.04.2023 (включно) застосовано стандартну процентну ставку 3,0% у зв`язку із простроченою заборгованістю із сплати процентів.

Відповідно до п.4.8 кредитного договору строк кредитування: 300 календарних днів з моменту перерахування Кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 25.04.2023.

Після закінчення строку кредитування, а саме після 24.04.2023 нарахування процентів за користування кредитом було зупинено, що відображено в розрахунку заборгованості.

Тобто позивачем нараховувались проценти у відповідності до умов Договору та у строк визначений Договором.

ІV. Оцінка Суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За положенням статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтями 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до частини першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно статті 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно статті 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 29.06.2022 сторони за допомогою веб-сайту https://creditkasa.ua уклали електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1063-2973, який разом з Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким відповідач був попередньо ознайомлений.

На виконання зазначених вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», позичальнику надано одноразовий ідентифікатор А413, для підписання кредитного договору №1063-2973 від 29.06.2022, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів.

На підтвердження укладання кредитного договору №1063-2973 від 29.06.2022 «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надано електронний доказ в паперовій формі, підписаний одноразовим ідентифікатором «А413».

Також, стороною позивача на електронну адресу Іллічівського міського суду Одеської області надіслано електронні примірники Договору про надання споживчого кредиту, Правил надання споживчих кредитів та паспорт споживчого кредиту у форматі pdf файлів. Так, в графі «Реквізити та підписи сторін» зазначено електронний підпис одноразовим ідентифікатором, номер пароля.

Таким чином підписання відповідачем кредитного договору №1063-2973 від 29.06.2022 здійснено електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19.

Також встановлено, що відповідач зайшов на веб-сайт ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». При цьому в якості комунікації ОСОБА_1 визначив електронну пошту відповідача (а.с.23).

Отже, позивачем доведено факт укладання договору з відповідачем, та його істотних умов.

Судом встановлено, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в сумі 5000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, що підтверджено даними витягу з реєстрів банків щодо видачі кредиту №1063-2973 від 29.06.2022 (а.с.24).

Отже, кредитний договір №1063-2973 від 29.06.2022 укладений у спосіб, визначений чинним законодавством та матеріалами справи безспірно стверджується дійсність грошової вимоги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» по стягненню заборгованості по кредитному договору.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, що тіло кредиту має складати 4000,00 грн., оскільки нею 12.07.2022 та 26.07.2022 сплачено по 1750,00 грн., з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачем 12.07.2022 та 26.07.2022 сплачено по 1750,00 грн., які враховано на погашення процентів за користування кредитом.

За період з 13.07.2022 по 26.07.2022 (включно) нарахування процентів відбувалось за зниженою процентною ставкою, яка становить 2,5 %.

За період з 27.07.2022 по 09.08.2022 (включно) нарахування процентів відбувалось за зниженою процентною ставкою, яка становить 2,5 %.

За період з 10.08.2022 по 24.04.2023 (включно) застосовано стандартну процентну ставку 3,0% у зв`язку із простроченою заборгованістю із сплати процентів.

Відповідно до п.4.8 кредитного договору строк кредитування: 300 календарних днів з моменту перерахування Кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 25.04.2023.

Після закінчення строку кредитування, а саме після 24.04.2023 нарахування процентів за користування кредитом було зупинено, що відображено в розрахунку заборгованості. Тобто позивачем нараховувались проценти у відповідності до умов Договору та у строк визначений Договором.

Отже, проценти за користування кредитом (згідно п.4.6 кредитного договору) протягом строку договору, що визначені п.4.8 кредитного договору, нараховувались законно.

Таким чином суд доходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст.6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява №26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст.133 ЦПК, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (ч.1, 2 ст.141 ЦПК).

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн., сплачений при подачі позову до суду (а.с.1).

Керуючись ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 89, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407, м. Київ, 01133) заборгованість за кредитним договором №1063-2973 від 29.06.2022 у розмірі 21500,00 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом - 5 000,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 16 500,00 грн. та судові витрати у 2422,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко