Номер провадження: 22-ц/813/2066/24
Справа № 504/3887/22
Головуючий у першій інстанції Барвенко В.К.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.

учасники справи: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»

на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 травня 2023 року, ухвалене Комінтернівським районним судом Одеської області у складі: судді Барвенка В.К. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року директор ТОВ «Вердикт Капітал» (далі Товариство) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором надання позики в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 02 листопада 2019 року у розмірі 146727,49 грн, з яких: 9999,99 грн - тіло кредиту та 136727,50 грн проценти, а також судові витрати у вигляді судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн, мотивуючи тим, що позивач у справі набув права вимоги за кредитами до боржників за укладеним договором факторингу від 16 грудня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» № 16-12/21, відповідно до якого перше відступило на корись позивача права грошової вимоги бо боржника ОСОБА_1 за вказаним Договором позики.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 травня 2023 року відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з відсутності в матеріалах справи доказів, які б прямо чи опосередковано свідчили, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу, що відповідач зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримав логін на пароль в даній системі, подав заявки на отримання кредиту, а також ознайомився з усіма істотними умовами договору. Оскільки суду не надані оригінали електронних доказів, а лише подано їх паперові копії, то довідка позивача не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів, а лише підтверджує проведення платежу в системі.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.05.2023 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що підставою для звернення позивача із позовом до ОСОБА_1 є відступлення ТОВ «Вердикт капітал» ТОВ «Кампсіс фінанс» згідно Договору № 09-03/23 права грошової вимоги до боржника за кредитним договором № від 02.11.2019, при цьому останнє набуло статусу кредитора по відношенню до відповідача.

12.05.2023 між ТОВ «Кампсіс фінанс» та ТОВ «Дебт форс» укладено Договір № 12-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 12.05.2023, відповідно до умов якого ТОВ «Кампсіс фінанс» відступило ТОВ «Дебт форс», а останнє набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за вищезазначеним договором.

Судом під час ухвалення оскаржуваного рішення невірно розтлумачено поняття «електронний підпис одноразовим ідентифікатором» у відповідності до норм чинного законодавства, зокрема ст. 204, 1055, 638 ЦК України, ст. 3, ч. 5 ст. 11, ст. 8, 12 Закону України «Про електронну комерцію», що призвело до невірних висновків та, як наслідок, ухвалення рішення з порушенням норм матеріального права. Судом не звернуто увагу та не дано належної оцінки наданому позивачем розрахунку заборгованості і що заява на отримання грошових коштів відповідача від 11.10.2020 вже п`ята за укладеним кредитним договором, здійснення ним часткової оплати позики.

Підписанням договору відповідач підтвердив своє повне ознайомлення з усіма умовами договору, в т.ч. з Правилами та йому надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства, протилежного матеріали справи не містять, тому під час ухвалення рішення суд виходив лише з власних міркувань, а не даючи оцінки всі наявним у справі доказам.

Щодо висновків суду про неподання позивачем оригіналу електронних доказів, то за змістом ч. 6 ст. 95 ЦПК України суд з власної ініціативи міг витребувати у позивача оригінал письмового доказу, натомість суд розглянув справу у спрощеному провадженні з викликом сторін, та під час розгляду не витребував у сторони позивача оригінали документів.

Одночасно просило витребувати у Приватбанку інформацію про власника платіжної картки № НОМЕР_1 , а також банківську виписку по цій картці за період з 10.10.2020 по 15.10.2020.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» належно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи (як користувачі Електронного суду, про що свідчать довідки про доставку електронного документу 04.09.2024).

Ухвалою суду від 13.12.2023 задоволено клопотання представника позивача та забезпечено його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проте через технічні перешкоди з боку представника позивача (не чув суду) було застосовано правило ч. 5 ст. 212 ЦПК України, що ризики технічної неможливості участі у відео конференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву, та припинену таку.

Відповідач ОСОБА_1 вважається повідомленим у відповідності до вимог п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (повернення судової повістки-повідомлення з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою», якою є адреса відповідача, встановлена у визначеному ч. 7 ст. 187ЦПК України порядку) (а.с. 94, 210), до судового засідання не з`явився.

Вказане відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. При цьому колегія суддів враховує, що апеляційне провадження у справі було відкрито 14.08.2023, і тривалий розгляд не відповідає правам особи на справедливий суд, що включає і розумність строків, і відкладення розгляду справи можливе лише у разі неможливості розгляду за відсутності будь-кого з учасників справи, явка яких не визнавалася судом обов`язковою.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.11.2024 замінено первісного позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс».

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу стягнення позивачем як правонаступником первісного кредитора за договором надання позики в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 02 листопада 2019 року у розмірі 146727,49 грн з ОСОБА_1 , який уклав такий в електронній формі.

Колегія суддів погоджує довід апеляційної скарги про те, що наявні в матеріалах справи докази свідчить про те, що 02.11.2019 між відповідачем та ТОВ «ІНФІНАНС» за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи останнього укладено електронний договір № про надання споживчого кредиту у розмірі 10000 грн строком на 30 днів на умовах та правилах товариства.

Так, згідно пропозиції укласти Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 02.11.2019 (оферта) та надання кредиту згідно Заявки-анкети № 3291296 від 11.10.2020 ТОВ «Інфінанс» запропонувало ОСОБА_1 прийняти умови правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM Loyal» та отримати в рамках договору кредит на таких умовах: сума кредиту 10000 грн, строк користування кредитом 30 днів, строк дії договору 3 роки (а.с. 11-12).

11.10.2020 ОСОБА_1 акцептував оферту від 11.10.2020 ТОВ «Інфінанс» на укладання договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /5 від 02.11.2019 та отримання кредиту згідно заявки-анкети від № 3291296 від 11.10.2020 на таких умовах: розмір кредиту 10000 грн, строк користування кредитом 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка - 1,225% за 1 день користування кредитом (застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації), реальна річна відсоткова ставка 447,125% (застосовується за умови належного виконання договору та відсутності пролонгації) (а.с. 13).

Договір укладено в електронній формі.

В розділі «Реквізити та підписи сторін» з боку відповідача міститься підпис «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 0n9q1u, 11.10.2020 ОСОБА_1 , який підтверджено довідкою про ідентифікацію ТОВ «Інфінанс» та в якій зазначено всі дані відповідача (а.с. 14).

Відповідно до квитанції за сплату № 68960773 від 11.10.2020 о 12:17 на картку платника № НОМЕР_2 було зараховано 10000,00 грн (а.с. 15).

Цей же номер картки зазначено у заявці-анкета відповідача ОСОБА_1 від 11.10.2020.

Згідно з наданим ТОВ «Інфінанс» розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 перед банком станом на 08.11.2022 становить 146727,49 грн, з яких: 9999,99 грн заборгованість по основній сумі кредиту та 136727,50 грн заборгованість за відсотками (а.с. 23).

16 грудня 2021 року між ТОВ "Інфінанс" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 16-12/21, відповідно до якого ТОВ "Інфінанс" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі, і за договором позики № від 02.11.2019, який було укладено між ТОВ "Інфінанс" та ОСОБА_1 (а.с. 52-60).

Згідно витягу з Додатку № 3 до Договору Факторингу № 18-10/21 від 16 грудня 2021 року, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги в тому числі і за Договором № від 02.11.2019, боржником за яким є ОСОБА_1 , а загальна сума заборгованості за кредитом становить 146727,49 грн (а.с. 66).

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.

Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шостастатті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Крім того, ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, відмовляючи у позові, помилково не взяв до уваги та не надав правової оцінки наданим позивачем доказом, на що цілком слушно посилається позивач в своїй апеляційній скарзі.

Оскільки вищенаведеними доказами підтверджено, що відповідач як позичальник отримав кредитні кошти за договором та не повернув їх у визначені строки разом із нарахованими відсотками, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу, вірно вказав про те, що позовні вимоги про стягнення коштів є обґрунтованими.

При цьому, вирішуючи питання про розмір такої заборгованості, колегія суддів бере до уваги погоджені сторонами в належний спосіб строки позики, а саме 36 місяців, які спливають 10.08.2022, і згідно наданого первісним позивачем розрахунку станом на 16.12.2021 заборгованість за тілом кредиту ОСОБА_1 становила 9999,00 грн, а заборгованість за відсотками 136726,73 грн (а.с. 20).

Вказані відсотки нараховані у відповідності до погоджених сторонами умов та ніким не спростовані.

Велика Палата Верховного Суду сформувала усталену практику щодо того, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (пункти 53, 54), від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19) та вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає.

В своїй постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду уточнила вказаний вище висновок таким: «У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором».

Отже, нарахування процентів в межах строку кредитування ґрунтується на вимогах закону та умовах укладеного між сторонами договору.

Колегія суддів також зазначає, що на виконання покладеного на нього процесуального обов`язку статтями 12, 13, 83 ЦПК України позивач разом із першою завою по суті справи надав всі наявні у нього належні докази, натомість, судом дана помилкова оцінка наведеному та не враховано передбачене ч. 6 ст. 95 ЦПК України право суду витребувати за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Ставлячи під сумнів надані позивачем докази, без будь-якого заперечення проти таких та їх не спростування іншою стороною у спорі, суд не скористався своїми процесуальним правом, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відтак, ураховуючи розрахунки заборгованості, надані позивачем, та умови кредитування, про які вказано вище, апеляційний суд вважає, що кредитну заборгованість за тілом кредиту розраховано вірно 9999,00 грн, як і за відсотками 136726,33 грн.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 травня 2023 року слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частинами першою, другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення вимог.

Первісним позивачем по справі - Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2481 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 25 листопада 2022 року, і за подання апеляційної скарги Товариством з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» - 3721,50 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 380650007 від 21 липня 2023 року. Оскільки апеляційна скарга задовольняється повністю, то з відповідача на користь вказаних осіб підлягають стягненню вказані суми.

Натомість, не підлягають задоволенню заявлені до стягнення первісним позивачем 20000 грн на правову допомогу.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що в разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 227/2301/21 від 22 травня 2024 року, і такі є обов`язковими для суду у розрізі вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду у вищенаведеній справі дійшла висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами його вимоги про відшкодування витрат, понесених на правову допомогу в цій справі. При цьому слід наголосити, що не можуть бути покладені на відповідача (відповідачів) витрати на правову допомогу, надані в інших судових справах або за представлення інтересів особи в інших органах, організаціях та установах, що не пов`язані з розглядом розглядуваної справи.

Позивачем у своїй першій заяві по суті справи (позовній заяві) заявлено про понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн, на підтвердження чого надано Договір № 07-10/2022 від 07.10.2022, укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» на надання правової допомоги, п. 4.1. якого визначено, що розмір винагороди адвокатського об`єднання за надану правову допомогу та порядок її оплати, а також компенсації фактичних витрат адвокатського об`єднання, пов`язаних з виконанням доручень клієнта визначається у додаткових угодах до цього договору.

Жодних додатків матеріали справи не містять.

Як не містить вищезазначений договір і того, що послуги надаються позивачу у конкретній справі.

Натомість надана позивачем квитанція від 10.11.2022 про перерахування позивачем вказаному адвокатському об`єднанню з призначенням платежу «згідно договору № 07-10-2022 від 07.10.2022» у сумі 58000 грн не свідчить про перерахування частково вказаних коштів саме за надання послуг у справі про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , а лише є підтвердженням існування між вказаними сторонами Договору про надання правової допомоги певних відносин та розрахунки між сторонами поза межами розглядуваної справи.

Не є підтвердженням понесених позивачем витрат на надання правової допомоги затверджений адвокатським об`єднанням прайс, оскільки він носить загальний характер.

Надана ж позивачем заявка на надання юридичної допомоги від 02.11.2022 з переліком послуг та їх вартості на загальну суму 20000 грн саме по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 без надання додаткових угод, які передбачені умовами Договору та які б визначали погоджену сторонами оплату послуг (гонорар у фіксованій сумі, погодинно, тощо), не засвідчує належно понесені позивачем витрати.

Оскільки у тексті договору та квитанції відсутні будь-які посилання на те, що правнича допомога надавалась адвокатом саме у справі № 504/3887/22, інших доказів, які б свідчили про пов`язаність договору, а відповідно й сплаченого позивачем гонорару із цією справою, суду не надано, приведення у тексті заяви опису робіт та їх вартості, таким доказом бути не може.

Наведене дає підстави дійти висновку про відмову в задоволенні заяви первісного позивача ТОВ «Вердикт Капітал» про відшкодування йому витрат на правничу допомогу в розмірі 20000 грн у зв`язку з недоведеністю їх понесення у цій справі.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», яке є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (місцезнаходження юридичної особи: 02121, м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 201/203, літера 2А, офіс 602; ) заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 02 листопада 2019 року, в сумі 146727,49 грн, з яких: 9999,99 грн - тіло кредиту та 136727,50 грн проценти.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (місцезнаходження юридичної особи: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б; ) судовий збір у розмірі 2481 грн.

У стягнення судових витрат за надання правової допомоги у сумі 20000 грн Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (місцезнаходження юридичної особи: 02121, м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 201/203, літера 2А, офіс 602; ) судові витрати у розмірі 3721,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 05 листопада 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко