справа № 691/412/24
провадження № 2/691/311/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді Савенко О. М.

за участю секретаря судових засідань Шмунь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

встановив :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 11 лютого 2023 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано шлюб Городищенським відділом реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №29. Свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_1 видане повторно Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). подружні відносини припинили, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Причиною розпаду сім`ї є різні характери, відсутність взаєморозуміння і довіри, постійні конфлікти та недомовленості. Спільних дітей від шлюбу не має. Відповідач заперечує щодо розірвання шлюбу. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібний прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Користуючись таким правом, звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 18 квітня 2024 року відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче засідання з викликом сторін до суду, з наданням відповідачу часу для подачі відзиву, пред`явлення зустрічного позову (а.с.15).

07 червня 2024 року за вхідним №3169/24, відповідач ОСОБА_2 подала відзив, відповідно до якого просила у задоволенні позовних вимог позивача відмовити, остільки на її переконливу думку, намір позивача ОСОБА_1 щодо розірвання шлюбу не є його вільним волевиявленням та суперечить її інтересам та інтересам родини. У зв`язку з повномасштабним вторгненням Росії до України, позивач ОСОБА_1 перебуває у Збройних Силах України. Під час військових дій отримав контузію. За весь час спілкування ніколи не заявляв про намір розірвати шлюб з нею, остільки підстав для такого рішення не було. 30 серпня 2023 року зв`язок з ним був припинений, а тому змушена була через місцеву територіальну громаду здійснювати його розшук. Результати пошуку були позитиві, позивач збирався у відпустку додому в м.Городище Черкаської області. На даний час номер телефону позивач заблокував. Крім того, звертає увагу суду на суттєві неточності позовної заяви, де зазначено, що оригінал паспорта громадянина України та ідентифікаційного коду ОСОБА_3 знаходиться у наявності позивача ОСОБА_3 , в той час як вірним є ОСОБА_1 . Вказану неточність даних про позивача визнає, як технічну помилку, вказавши, що оригінал паспорта громадянина України ОСОБА_1 знаходиться у неї (а.с.25-26).

21 червня 2024 року, через систему ЄСІТС «Електронний суд» сформовано запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи позивача ОСОБА_1 .. Як вбачається із відповіді №654377 від 21 червня 2024 року, яка сформована засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», за вказаними параметрами позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , був зареєстрований в АДРЕСА_1 , знятий з реєстрації 01 листопада 2018 року (а.с.30).

У підготовчому засіданні 21 червня 2024 року задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 та постановлено ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області про обов`язкову участь в судовому засіданні позивача ОСОБА_1 (а.с.33).

26 червня 2024 року розміщено оголошення про виклик до суду позивача ОСОБА_1 на офіційному веб-порталі «Судова влада України» за веб-адресою: https://gd. ck. court. gov. ua. (а.с.35-36).

Від представника позивача, адвоката Єлісєєва Д.О., 02 липня 2024 року за вхідним №ЕП-1529/24 надійшла заява про розгляд справи без участі сторони з підстав, що позивач ОСОБА_1 не має можливості з`явитися до суду та особисто брати участь в судовому засіданні, у зв`язку з проходженням військової служби і за станом здоров`я після поранення, по яке пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.38). В підтвердження надано довідку військово-лікарської комісії від 28 березня 2024 року №668 (а.с.39).

У підготовчому засіданні 29 липня 2024 року, відповідач ОСОБА_2 заявила клопотання про залишення позовної заяви без руху, остільки позивач ОСОБА_1 на виконання ухвали Городищенського районного суду Черкаської області від 21 червня 2024 року про обов`язкову участь у справі в судове засідання не з`явився, а надіслав письмову заяву від 15 липня 2024 року про неможливість прибути у зв`язку з проходженням військової служби та за станом здоров`я, після поранення, пов`язаним із захистом Батьківщини і вказав адресу реєстрації та місця проживання АДРЕСА_2 , що не відповідає дійсності, остільки її син виїздив у перерві між судовими засіданнями за цією адресою і був повідомлений жителькою квартири, про відсутність батька за цією адресою, а у спілкуванні із матір`ю позивача була проінформована, що вона виписала свого сина із квартири у м.Гадяч Миргородського району Полтавської області, тому з огляду на відсутність будь-якої інформації про місцеперебування свого чоловіка, який більше року за повідомленням командира військової частини рахується безвісті зниклим, має сумнів у тому, що саме ним підготовлено і подано позовну заяву про розірвання шлюбу з нею. Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 29 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишено без руху. За змістом ухвали суду позивачу ОСОБА_1 необхідно було усунути недоліки позовної заяви, шляхом надання належно засвідчених ксерокопій документів, які посвідчують особу позивача та стосуються місця реєстрації і місця проживання, та виготовити ксерокопії на односторонньому аркуші паперу з можливістю прошивання цивільної справи, встановлено строк для усунення недоліків 5 (п`ять) днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху (а.с.46-48).

09 вересня 2024 року за вхідним №4844/24-Вх від представника позивача, адвоката Єлісєєва Д.О. надійшла заява про усунення недоліків, відповідно до якої слід вбачати, що такі позивачем ОСОБА_1 усунені у відповідності до ухвали Городищенського районного суду Черкаської області від 29 липня 2024 року (а.с.54-58).

В підготовчому засіданні 07 листопада 2024 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення судового розгляду (а.с.70).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Єлісеєв Д.О., інформовані, не з`явилися. Позивач ОСОБА_1 надіслав з м.Харків до суду через відділення «Укрпошта» 15 липня 2024 року за вхідним №3911/24 письмову заяву про розгляд без його участі, представник адвокат Єлісеєв Д.О. на електронну пошту суду надіслав 02 липня 2024 року за вхідним№ЕП-1529/24 письмову заяву про неможливість взяти участь в судовому засіданні, з наданням в підтвердження стосовно участі позивача довідки Військово-лікарської комісії від 28 березня 2024 року (а.с.38-39, 40-41).

Відповідач ОСОБА_2 , будучи повідомленою про виклик до суду, шляхом надіслання ухвали про призначення судового розгляду від 07 листопада 2024 року, судових повісток, вручених особисто 19 жовтня 2024 року, 15 листопада 2024 року, відповідно до поштових трекінгів №270, №392, розміщення оголошення 07 листопада 2024 року про виклик до суду на офіційному веб-порталі «Судова влада України» за веб-адресою: https://gd. ck. court. gov. ua., у судове засідання не з`явилася, причину своєї неявки суду не повідомила, надала письмові пояснення, заяв чи то клопотань про розгляд справи у її відсутність або перенесення розгляду не подала, в підготовчому засіданні пояснила, що позовні вимоги позивача не визнає (а.с.67, 72, 73, 75).

З врахуванням вищезазначеного, суд, прийшов до висновку про можливість судового розгляду цивільної справи 29 листопада 2024 року у відсутності позивача, представника позивача, відповідача, остільки їх неявка не перешкоджає розгляду по суті, у їх відсутність. При прийнятті такого рішення суд, орієнтований і на судову практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Так, згідно п. 41 рішення Європейського Суду з прав людини «Пономарьов проти України» заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.27 рішення «Олександр Шевченко проти України» заява № 8371/02 від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» заява №50966/99 від 14 жовтня 2003 року).

Передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження, пункт 35 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07.07.1989 року.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського Суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, враховуючи належне повідомлення учасників справи, вивчивши зміст клопотання представника позивача про розгляд без його участі і позивача, письмові пояснення відповідача на позовну заяву, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, згідно ч.3 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї.

Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст.ст.104,105,110 СК України, однією із підстав припинення шлюбу є його розірвання, яке може відбуватися на підставі рішення суду за позовом одного із подружжя.

У відповідності до ч.ч.3,4 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу.

Відповідно до положень ст.ст.111-112 СК України, суд, з`ясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, - постановляє рішення про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

У пункті 126 рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року, суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.

Згідно роз`яснень, наданих у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні із змісту досліджених доказів, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 виданим повторно Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.7). Згідно копії посвідчення учасника бойових дій Серії НОМЕР_3 , позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ (а.с.58). Від шлюбу дітей не має. Щодо пояснень відповідача про те, що оригінал паспорта позивача знаходиться у неї, то позивачем, у виді доказу, надано копію паспорта громадянина України № НОМЕР_4 , дата отримання 10 квітня 2024 року (а.с.56). Подальше збереження сім`ї позивачем і відповідачем не можливе, поскільки сторони подружні стосунки не підтримують, відновлювати спільне життя не вбачають потреби, причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя, склад характеру, що унеможливлює існування шлюбу. Вжиття заходів щодо примирення подружжя є безпідставним, виходячи із тих обставин у справі, що шлюб між сторонами існує лише юридично, спільно не проживають, без паритетних засад про почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, підтримання стосунків та не бажанням сторін щодо надання такого строку (а.с.1-3).

Судом встановлено, згідно до змісту поданої позовної заяви, що позивач скористався наданим правом та звернувся до суду з відповідним позовом і наполягає на розірванні шлюбу, відповідач заперечує.

Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Шлюб це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу одна з основних його засад.

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. Подальше існування сім`ї, як добровільного союзу, у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`я, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих, як шлюб, відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

Відповідно до ч.4 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу.

Судом, протягом всього судового розгляду, вжито всі заходи для встановлення обставин у справі та збереження шлюбу. У відповідності до ч.4 ст.109 СК України, позивач мав право на відкликання позовної заяви, проте таким правом не скористався. У судовому засіданні встановлено, що позивач і відповідач разом не проживають. Позивач перебуває на військовій службі в ЗСУ, з відповідачем не спілкується, подружні стосунки не підтримує. З пояснень відповідача у підготовчому засіданні вбачається, що про місце перебування позивача їй не відомо, вільної згоди на розірвання шлюбу між ними не має. Цивільна справа перебуває на розгляді більше шести місяців, тобто строку достатньо можливого для примирення сторін. Заперечуючи щодо задоволення позову про розірвання шлюбу, відповідач клопотання про надання терміну для примирення не подала, своїм правом на збереження шлюбу не скористалася, просила лише відмовити у його задоволенні.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Верховний Суд 23 жовтня 2019 року прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує, оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Взявши участь у підготовчому засіданні 29 липня 2024 року відповідач повідомила, що позивач, будучи військовослужбовцем ЗСУ, зник безвісти, про що їй стало відомо від командира у телефонній розмові. Маючи таке право, письмових доказів відповідач до суду не надала, остільки сповіщення ТЦК і СП про зникнення особи безвісти мають право отримати батьки, другий із подружжя, діти.

З врахуванням вище наведеного, відповідач не була позбавлена можливості самостійно подати до суду відповідні докази, а суд, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Закріпленні у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту, схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок.

В силу вищенаведеного, суд, вбачає відсутньою морально-правову основу шлюбу і приходить до висновку про наявність підстав для його розірвання. Спільних дітей від шлюбу сторонни не мають. Спір про поділ майна на день розгляду цивільної справи в суді, відсутній.

Встановивши, що між сторонами шлюбно-сімейні відносини припинені, шлюб носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить його інтересам, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд, приходить до висновку про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя, враховуючи наявність на те законних підстав, та ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вважає за доцільним, залишити відповідачу після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище, з огляду на право надане ст.113 СК України на вибір прізвища після розірвання шлюбу. При цьому, суд бере до уваги, що згідно до запису у свідоцтві про шлюб, позивач нове прізвище не набула.

Щодо відшкодування позивачу понесених судових витрат при зверненні до суду, то дійсно, позивач, згідно платіжної інструкції від 04 квітня 2024 року №0.0..1 сплатив судовий збір в розмірі 1212,00 грн. за розгляд цивільної справи судом з позовною вимогою про розірвання шлюбу, які слід залишити за ним, остільки клопотань про їх відшкодування до суду не заявлено (а.с. 1-3, 5).

Позов підтверджується: оригіналом свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 ; копією паспорта громадянина України Серії НОМЕР_5 ; копією паспорта громадянина України № НОМЕР_4 ; копією реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_1 ; копією посвідчення учасника бойових дій Серії НОМЕР_3 ; копією довідки військово-лікарської комісії від 28 березня 2024 року №668; платіжною інструкцією від 04 квітня 2024 року №0.0..1 про сплату судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 24, 34, 55,104, 105, 109, 110, 111, 112,113 Сімейного Кодексу України, ст.ст.2, 3, 4, 5, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрований 11 лютого 2023 року Городищенським відділом реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) за актовим записом №29.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2 дошлюбне прізвище ОСОБА_5 .

Копію рішення суду направити учасникам справи, для відому.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи можуть ознайомитись з текстом судового рішення, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - https://gd. ck. court. gov. ua.

Відомості про сторін:

Позивач: особа 1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Представник позивача: особа 2 адвокат Єлісєєв Дмитро Олексійович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №4644 від 27 вересня 2013 року, юридична адреса АДРЕСА_3 .

Відповідач: особа 3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , місце реєстрації АДРЕСА_4 .

Суддя О. М. Савенко