ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6006/21 Номер провадження 22-ц/814/328/24Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 , адвоката Тимохіної Л.С., на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 березня 2023 року

у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання

УСТАНОВИВ:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

У червні 2021 року позивач, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», в особі уповноваженого представника, звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохав стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за послуги теплопостачання у загальній сумі 32 715,36 грн та судовий збір 2 270,00 грн за подачу позову до суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» фактично надає послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , загальною опалювальною площею 91 кв.м. Розмір плати за надані послуги становить 35,78 грн/кв.м на місяць протягом опалювального періоду. За період з 01.11.2014 по 01.04.2021 утворилась заборгованість у сумі 27 301,75 грн. У порядку ст. 625 ЦК України у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання за період з 21.12.2024 по 01.04.2021 нараховано індекс інфляції у сумі 3 855,82 грн та 3% річних 1 557,79 грн. Загальна сума заборгованості становить 32 715,36 грн, яку відповідачі в добровільному порядку не сплачують, що і стало підставою звернення ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до суду із вказаним позовом.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 березня 2023 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задоволено у повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заборгованість за період з 01.11.2014 по 01.04.2021 з урахуванням індексу інфляції та 3% річних 32 715,36 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 2 270 судового збору.

короткий зміст вимог апеляційних скарг; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із вказаним рішенням не погодились відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та подали спільну апеляційну скаргу.

Також рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачкою ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прохали рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до них та стягнути заборгованість за послуги теплопостачання на інших відповідачів у справі, а саме з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначали, що ними, як власниками квартири, договір з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» не укладався та вони фактично не споживали послуги з теплопостачання, оскільки ОСОБА_3 чинились перешкоди у користуванні ними квартирою, чому суд першої інстанції належної оцінки не надав. Суд не взяв до уваги чинники, які призвели до утворення заборгованості, тому вони мають право на несплату вартості таких послуг за період тимчасової відсутності.

Вказували, що суд першої інстанції не надав оцінки доказам того, що вони звертались до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» із заявою припинити надання послуг з теплопостачання, а також доказам, витребуваним з Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Полтава ради ухвалою суду від 24.01.2022.

Суд не врахував факт отримання ОСОБА_3 монетизованих субсидій у сумі 44 698,68 грн, за рахунок яких вона жодного разу не сплатила за послуги з теплопостачання, сума якої перевищує заборгованість. При встановленні факту переривання строку позовної давності внесенням щомісячних платежів, місцевий суд не звернув уваги, що оплати робила саме ОСОБА_1 , а не ОСОБА_3 та інші відповідачі у справі.

ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі прохала скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, відповідно до якого стягнути заборгованість тільки з власників квартири відповідно до належних їм часток у праві спільної часткової власності на квартиру за адресю: АДРЕСА_1 , а саме: з ОСОБА_2 - 1/3 частину розміру заборгованості, з ОСОБА_1 3/4 частини розміру заборгованості, а також стягнути з них судові витрати по справі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд необґрунтовано стягнув заборгованість зі всіх відповідачів, оскільки належними відповідачами у справі є саме власники квартири - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які мають відповідати за позовом відповідно до належних їм часток у праві спільної часткової власності на квартиру, куди надаються послуги з теплопостачання, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у справі № 522/7683/13-ц (провадження № 61-31025св18).

Крім того, солідарне стягнення заборгованості із власників квартири неможливе та суперечить рішенню суду у справі № 2-3515/10, яким визначено порядок користування спільною квартирою між співвласниками.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;

Відзиви на апеляційні скарги від сторін не надходили до апеляційного суду.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини; доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в апеляційних скаргах;

Місцевим судом установлено, що позивач надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 271959876 від 26.08.2021 вбачається, що співвласниками вищевказаної квартири є: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до виписки із домової книги КП «ЖЕО №2» вбачається, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 (з 16.08.1991, власник), ОСОБА_3 (з 30.04.2004, невістка), ОСОБА_2 (з 16.08.1991, син), ОСОБА_4 (з 30.04.2004, онук), ОСОБА_5 (з 30.04.2004, онука).

Також, у квартирі з 30.04.2004 зареєстрована ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , онука власниці, яка на день подачі позову до суду була неповнолітньою, а тому позовні вимоги до неї не пред`явлені.

Місцевим судом установлено, що відповідачі, які є споживачами послуг ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», не оплатили в повному обсязі надані послуги у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, за період з 01.11.2014 по 01.04.2021 утворилась заборгованість у сумі 27 301,75 грн. Також, за період з 21.12.2014 по 01.04.2021 нараховано індекс інфляції у сумі 3 855,82 грн та 3% річних в сумі 1 557,79 грн. Загальна сума заборгованості складає 32 715,36 грн, яка підтверджується доданими до позову розрахунками.

Встановивши вказані обставини, місцевий суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Твердження відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про необхідність звільнення їх сплати заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг у зв`язку із непроживанням у квартирі, не заслуговують на увагу, оскільки вони є власниками даної квартири та, згідно з вимогами чинного законодавства, зобов`язані утримувати майно, що їм належить.

Також, місцевий суд відхилив і заяву представника відповідача ОСОБА_3 , адвоката Тимохіної Л.С., про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за період з листопада 2014 року по 25.06.2018, з огляду на те, що у вказаний період проводилися часткові оплати за послуги теплопостачання, які перевищували розмір поточних нарахувань та в період відсутності поточних нарахувань, що свідчить про визнання відповідачами вказаної заборгованості.

Також місцевий суд у порядку розподілу судових витрат у справі, дійшов висновку, що витрати позивача по сплаті судового збору за подачу позову до суду у сумі 2 270 грн підлягають стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів і вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Правовідносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води регулюються, зокрема, Житловим Кодексом України, законами України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005.

Норми вказаного законодавства підлягають застосуванню до спірних правовідносин в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (у даному випадку станом на 01.11.2014).

Згідно зі статтею 1 Закону України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону № 1875-ІV, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1875-ІV) надано визначення, що споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Статтею 13 Закон № 1875-ІV до житлово-комунальних послуг віднесено зокрема: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг.

Водночас відповідно до пунктів 1, 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву відповідає обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, та оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З 09.11.2017 набув чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII) норми якого визначили наступне.

Споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. п. 6, 13 ч. 1 ст. 1 ст. Закону № 2189-VIII).

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2189-VIII).

Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно із частиною 1 статті 7 Закону № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості; на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг; у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води; розірвати договір про надання комунальної послуги, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуги не менш як за два місяці до дати розірвання договору, за умови допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання відповідної послуги. Це право не поширюється на договір про постачання теплової енергії, укладений зі споживачами у багатоквартирному будинку, крім випадку розірвання такого договору колективним споживачем.

Частиною 2 вказаної статті визначено обов`язки індивідуальних споживачів, зокрема: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором;

Таким чином, згідно із зазначеними нормами матеріального права споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, які їм фактично надавалися. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, № 6-2951цс15 від 20 квітня 2016 року.

Як вірно встановлено місцевим судом, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надаються послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 (загальна опалювальна площа 91 кв.м).

Договір про надання послуг з теплопостачання не укладався за вказаним об`єктом теплопостачання, що, в силу наведених вище норм матеріального права, не є підставою для звільнення споживачів від оплати за фактично отримані послуги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що за відсутності укладеного між ними та ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» договору відсутні підстави для стягнення з них заборгованості є необґрунтованими, оскільки вони є власниками квартири, куди фактично надаються послуги з теплопостачання.

Щодо належності відповідачів у справі та наявності солідарного обов`язку з оплати за надані послуги з теплопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).

Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. (абз 3 статті 156 ЖК України, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону № 2189-VIII дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 356 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (стаття 360 ЦК України).

Отже, кожен із власників спільної часткової власності несе витрати по утриманню майна відповідно до своєї частки у спільному майні.

Якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (стаття 540 ЦК України).

Натомість, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (статті 541 ЦК України).

Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 №4 5) встановлено, що у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється, зокрема, за послуги з централізованого опалення - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).

Тобто, за відсутності договору, який визначає солідарне зобов`язання або домовленості між співвласниками щодо порядку несення витрат за отримані послуги та не визначення уповноваженого власника квартири, заборгованість підлягає стягненню із співвласників квартири відповідно до належних їм часток у праві спільної часткової власності. (аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 344/1792/16-ц (провадження № 61-22264ск18)).

Як вбачається з наявної у справі Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , куди надаються послуги з теплопостачання, на праві спільної часткової власності є відповідачі у справі: ОСОБА_1 1/2 частка (відповідно до свідоцтва про право власності б/н від 19.04.1993) та 1/4 частка (відповідно до свідоцтва на право на спадщину ВКА/735486 від 26.11.2007), а також ОСОБА_2 1/4 частка (відповідно до свідоцтва про право власності б/н від 19.04.1993). (а.с. 118-120)

Тобто, ОСОБА_1 фактично є власницею 3/4 частини квартири, а ОСОБА_2 1/4 частини квартири.

Також, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17.06.2010 № 2-3515/10, що набрало законної сили 29.06.2010, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 в її особі та в особі неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ГЖЕД-1 м. Полтави, орган опіки та піклування виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві Ради про визначення порядку користування майном, що знаходиться у спільній частковій власності. Визначено наступний порядок користування майном, що знаходиться у спільній частковій власності за адресою АДРЕСА_1 , виділивши в користування: ОСОБА_2 (разом із ОСОБА_3 та дітьми: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) - житлову кімнату 2-а (2) площею 193 кв. м; ОСОБА_1 - житлову кімнату 1-а (1) площею 12,1 кв. м, житлову кімнату 3-а (3) площею 12,4 кв. м, житлову кімнату 4-а (4) площею 11,1 кв. м; нежитлові приміщення загального користування - кухню (5) 8,1 кв. м, кладову (6) 1,4 кв. м, ванну (7) 4,2 кв. м, вбиральню (9) 0,9 кв. м, коридор (10) 21,5 кв. м, а також лоджію (k=0,5) 1,9 кв. м та балкон (k=0,3) 0,4 кв. м - залишено у спільному користуванні (а.с. 53-55). Визначаючи такий порядок користування спільним майном, суд виходив з часток власників у праві власності на квартиру: ОСОБА_1 - 3/4 частки, ОСОБА_2 1/4 частки.

Доказів наявності між співвласниками квартири домовленості щодо порядку несення витрат за житлово-комунальні послуги та визначення уповноваженого власника квартири матеріали справи не містять.

За таких обставин, факт належності квартири відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності покладає на них обов`язок з утримання вказаного майна відповідно до належних їм часток, а підстави їх солідарної відповідальності щодо сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги - відсутні.

Вказаним обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав та дійшов помилкового висновку про солідарне стягнення заборгованості зі всіх відповідачів в солідарному порядку. Належними відповідачами у справі є саме співвласники квартири - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до належної кожному із них частки у спільному майні.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 522/7683/13-ц (провадження №61-31025св18), на яку посилалась скаржник ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі, в якій Верховний Суд погодився із висновками суду апеляційної інстанції про те, що з урахуванням положень статті 319 ЦК України, в силу належності квартири на праві спільної часткової власності, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано. Тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (стаття 322 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 з приводу того, що належними відповідачами у справі є саме власники квартири, частки яких у спільному майні та порядок користування яким між ними є визначеними, що виключає їх солідарну відповідальність та що заборгованість за послуги з теплопостачання має бути стягнута з них відповідно до належних їм часток, - є обґрунтованими, однак невірно визначено частки співвласників, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Той факт, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» не було стороною у справі № 2-3515/10 та рішення суду у ній не має для нього зобов`язального характеру, та те, що особовий рахунок співвласників квартири з оплати послуг з теплопостачання не було розподілено, не свідчить про наявність у співвласників квартири солідарного обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг.

Інші відповідачі у справі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як члени сім`ї співвласника (колишні члени сім`ї) фактично проживали у квартирі у спірний період та фактично споживали житлово-комунальні послуги за даною адресою, що останніми не заперечувалось. Однак цей факт не звільняє співвласників від обов`язку утримувати майно, а спір у правовідносинах між ними та членами їх сім`ї не є предметом вирішення у даній справі.

З матеріалів справи дійсно вбачається, що між співвласниками квартири та фактичними споживачами дійсно існував спір з приводу користування квартирою, що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, зокрема: зверненням ОСОБА_2 до ОСОБА_3 особисто та в інтересах дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_4 із позовом у справі № 554/7649/17 про усунення перешкод у користуванні власністю квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 60-63); вимогою ОСОБА_1 від 28.07.2020 та від 21.09.2020, адресованою ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою. (а.с. 67-72)

Разом із тим, з урахуванням вищенаведених вище норм матеріального права, спір між власниками (співвласниками) квартири та членами їх сім`ї (колишніми членами сім`ї) про розмір участі кожного у витратах з утримання квартири (у тому числі з оплати житлово-комунальних послуг) не є підставою для звільнення власників (співвласників) від обв`язку оплачувати житлово-комунальні послуги. Тобто, наявність такого спору не вливає на правовідносини між співвласниками квартири, як споживачами, та теплопостачальною організацією.

Співвласники квартири не позбавлені можливості звернутись до суду за вирішенням спору, що виник між ними та особами, що фактично споживали такі послуги з приводу утримання майна, у тому числі шляхом стягнення коштів на оплату житлово-комунальних послуг.

Щодо інших доводів апеляційних скарг

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказували, що судом першої не було надано оцінки витребуваним з Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Полтава ради доказам у справі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою місцевого суду від 06.12.2021 (а.с. 206) та повторно ухвалою суду від 24.01.2022 (а.с. 224) було задоволено клопотання відповідача про витребування доказів, витребувано з Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Полтава ради, адреса: м. Полтава, 36040 вул. Івана Мазепи, 30, відомості про нарахування субсидій за 2017-2021 роки на квартиру у АДРЕСА_1 , співвласником якої є ОСОБА_2 , список проживаючих осіб на яких нараховувалась субсидія; терміни дії та розміри нарахованої субсидії; форма її надання (безготівкова готівкова (монетизована); копію заяви ОСОБА_2 про непроживання в квартирі за вказаною адресою.

На виконання ухвали місцевого суду від 06.12.2021 Управлінням соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Полтава ради надано відповідь за вих № 14-385 від 21.01.2022 (а.с. 213-217, 228-232), відповідно до якої повідомлено наступні відомості.

28.10.2016 до Управління звернулась ОСОБА_3 за призначенням житлової субсидії за адресою: АДРЕСА_1 , та подала в Управління заяву, декларацію на призначення житлової субсидії на оплату житлово-комунальних послуг та заяву на районну комісію по вирішенню спірних питань для надання населенню пільг та субсидій на фактично проживаючих осіб, згідно постанови Кабінету Міністрів України № 848 від 21.10.1995 «Про спрощення порядку надання населення субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» (далі - постанова КМУ № 848). Рішенням комісії ОСОБА_3 було призначено житлову субсидію на 4-х осіб. До складу сім`ї входили: ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , донька ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 . Субсидія була призначена на період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року, з травня 2017 року по квітень 2018 року. З 01.05.2018 вступила в дію постанова КМУ № 329 від 27.04.2018 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України». Згідно даної постанови, особам, яким у попередньому періоду субсидія була призначена за рішенням комісії на фактично проживаючих зареєстрованих осіб (при виключенні зі складу домогосподарства осіб, які зареєстровані в житловому приміщенні (будинку), але фактично в ньому не проживають) для призначення субсидії на наступний термін потрібно подавати нові заяву та декларацію (з 01 травня та 01 жовтня). 14.06.2018 ОСОБА_3 звернулась до Управління та подала заяву, декларацію на призначення житлової субсидії на оплату житлово-комунальних послуг та заяву на районну комісію по вирішенню спірних питань для надання населенню пільг та субсидій на фактично проживаючих осібна наступний період. Відповідно рішення комісії ОСОБА_3 призначено житлову субсидію на 4-х осіб. До складу сім`ї входила заявниця, син ОСОБА_4 , донька ОСОБА_5 , донька ОСОБА_6 . Субсидія була призначена на період з травня 2018 року по квітень 2019 року. Субсидія по січень 2019 року надходила шляхом перерахування коштів на рахунки організацій-надавачів житлово-комунальних послуг. Постановою КМУ «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 06.02.2019 року № 62 внесено зміни до Положення про порядок призначення субсидії. Змінами передбачено, що з березня 2019 року виплата житлових субсидій у готівковій формі всім сім`ям, які звернулись за призначенням субсидії до 31 грудня 2018 року, а також тим, які після 01 січня 2019 року, але житлова субсидія їм призначена у випадках, передбачених законодавством. У зв`язку зі змінами в законодавстві, з лютого 2019 року кошти житлової субсидії ОСОБА_3 надавалися у грошовій (готівковій) формі шляхом зарахування коштів на її банківський картковий рахунок. Відповідно до п. 16 постанови КМУ № 848, після закінчення строку отримання житлової субсидії структурний підрозділ з питань соціального захисту населення самостійно здійснює призначення житлової субсидії на наступний строк для домогосподарства, які отримували субсидії у попередній сезон (крім домогосподарств. у яких кількість фактично проживаючих зареєстровано осіб менша, ніж кількість зареєстрованих осіб). 18.06.2019 ОСОБА_3 призначено житлову субсидію на 4-х осіб. Субсидія була призначена на період з травня 2019 року та по вересня 2019 рік у готівковій формі шляхом зарахування коштів на її банківський картковий рахунок. З жовтня 2019 року житлову субсидію ОСОБА_3 не призначено у зв`язку з невідповідністю даних, згідно п. 85 та п. 86 постанови КМУ № 848. За період з жовтня 2016 року по вересень 2019 року розміри житлової субсидії становили: жовтень 2016 р. - 2413,97 грн., з листопада 2016 по лютий 2017 року - 3290,73 грн., березень 2017 року - 3324, 21 грн., квітень 2017 р. - 968,65 грн., травень 2017 р. - 623,66 грн., червень 2017 року - липень 2017 року - 628,08 грн., серпень 2017 р. - 587,17 грн., вересень 2017 р. - 530,67 грн., жовтень 2017 р. - 1576,54 грн., листопад 2017 р. - 3242,03 грн., грудень 2017 р. - 3235,40 грн., січень 2018 р. - 3206,99 грн., лютий 2018 року - березень 2018 р. - 3288,30 грн., квітень 2018 року - 1410,88 грн., травень 2018 р.- вересень 2018 р. - 700,42 грн., жовтень 2018 р. - 1272,71 грн., листопад 2018 р. - 3354,61 грн., грудень 2018 р. - 3388,22 грн., січень 2019 р. - березень 2019 р. - 3894,40 грн., квітень 2019 - 1537,64 грн., травень 2019 р. - 501,26 грн., червень 2019 року - 478,73 грн., липень 2019 року - 445,24 грн., серпень 2019 року - 432,22 грн., вересень 2019 р. - 423, 95 грн.

Також, на виконання вищевказаної ухвали місцевого суду про витребування доказів у справі Управлінням було надано: копію акту про фактично проживаючих за адресою: АДРЕСА_1 , засвідченого печаткою ОСББ «Соборності 27» та КП «ЖЕО №2» 12.12.2016, відповідно до якого підписами свідків підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за вказаною адресою фактично не проживають, а проживає четверо осіб: ОСОБА_3 та її діти. (а.с. 230); копію заяви ОСОБА_2 від 05.09.2018, відповідно до якої останнім повідомлено, що він та його мати, ОСОБА_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але він фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , а мати АДРЕСА_3 (а.с. 231).

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що дійсно вказаним доказам суд першої інстанції оцінки не надав, але встановлені апеляційним судом з їх змісту обставини не спростовують вищевикладеного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за фактично надані послуги з теплопостачання за адресою АДРЕСА_1 саме із співвласників квартири відповідно до належних їм у спільній квартири часток. Відповідно до чинного законодавства не передбачено можливості споживачів несплати за отримані житлово-комунальні послуги даної категорії (з постачання теплової енергії) за період їх фактичного не проживання за об`єктом надання таких послуг.

У передбаченому законом порядку надання послуг з теплопостачання за адресою квартири не було припинено.

Саме лише звернення ОСОБА_1 до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» із заявою про припинення надання послуг з теплопостачання через те, що фактично квартиру займають інші особи (а.с. 49-50), свідчить лише про наміри власника припинити правовідносини із теплопостачальною організацією, та автоматично не припиняє такі правовідносини і не звільняє від обов`язку оплачувати фактично надані послуги до моменту прийняття компетентним органом рішення щодо припинення теплопостачання за об`єктом.

З відповіді ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» за вих № 19-19/К-1140/676 від 19.12.2012 (а.с. 51) останнє повідомило, що відповідно до п. 26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" (2633-15) схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Та обставина, що ОСОБА_3 отримувала монетизовані субсидії, однак фактично кошти на оплату комунальної послуги за теплопостачання не сплачувала, відноситься до спору у правовідносинах між співвласниками квартири та членами їх сім`ї, і не стосуються предмета доказування у даній справі.

З наданої ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» копії заяви ОСОБА_3 від 03.06.2015 (а.с. 173) вбачається, що остання у своєму зверненні до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» прохала не нараховувати їй пільгову знижку згідно статусу багатодітної сім`ї з 01.02.2015 у зв`язку із визначенням на підставі рішення суду порядку користування квартирою між співвласниками ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ).

Відповідачі у справі не заперечували щодо суми пред`явленої до стягнення ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованості, що підтверджена належним розрахунком, який не спростовано відповідачами у справі.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання з інших відповідачів, та відмову у задоволенні позову до них є безпідставними, тому апеляційна задоволенню не підлягає.

Щодо фактично проведених оплат та застосування строку позовної давності.

Статями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. (ч. 2 ст. 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. (ч.5 ст.267 ЦК України).

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу.

Між тим, у постанові від 07 липня 2020 року при розгляді справи № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19 Великою Палатою Верховного Суду наведено такий правовий висновок, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20, ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року), ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у первинній редакції, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633, чинної з 30 серпня 2017 року), якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З матеріалів справи вбачається, що у спірний період ОСОБА_1 проводились часткові оплати (а.с. 89-96, 100): 13.08.2018 50 грн (оплата за опалення за період з 01.07.2018 по 31.07.2018); 08.10.2018 400 грн (оплата за опалення за період з 01.09.2018 по 30.09.2019); 23.07.2020 200 грн (оплата за опалення та гарячу воду без зазначення періоду); 04.04.2016 - 260 грн (за березень 2016); 02.03.2016 250 грн (за лютий 2016); 02.02.2016 300 грн (за січень 2016); 11.01.2016 240 грн (за грудень 2015); 15.03.2021 250 грн (оплата за опалення та гарячу воду період 01.02.2021 28.02.2021); 23.12.2020 300 грн (оплата за опалення та гарячу воду період 01.11.2020-30.11.2020); 02.12.2015 200 грн (за листопад 2015); 03.11.2015 250 грн (оплата за вересень 2015); 02.10.2015 200 грн (за вересень 2015); 02.09.2015 200 грн (за серпень 2015); 03.08.2015 250 грн (за липень 2015); 06.07.2015 250 грн (за червень 2015); 05.06.2015 200 грн (за травень 2015); 05.05.2015 250 грн (за квітень 2015); 02.04.2015 200 грн (за березень 2015); 01.02.2015 200 грн (за лютий 2015); 04.02.2015 250 грн (за січень 2015); 03.01.2015 270 грн (за грудень 2014); 01.12.2014 250 грн (за листопад 2014). Інші квитанції про оплату підтверджують оплати, здійснені поза межами спірного періоду, а тому не підлягають оцінці, оскільки не стосуються предмету доказування у справі.

Внесення часткових оплат на погашення заборгованості у спірний період (01.11.2014 01.04.2021) свідчить про переривання строку позовної давності, тому, враховуючи дату звернення позивача суду (25.06.2021), позов подано в межах передбаченого законом строку позовної давності.

Щодо стягнення компенсації за ст. 625 ЦПК України.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, за період з 21.12.2014 по 01.04.2021 індекс інфляції на суму заборгованості за спірний період (01.11.2014 01.04.2021) становить 3 855,82 грн, а 3% річних 1 557,79 грн.

Нарахування ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» вказаних компенсаційних виплат є правомірним, узгоджується з нормами матеріального права та судовою практикою, тому, враховуючи вищевикладені висновки апеляційного суду про наявність підстав для відповідальності співвласників зі сплати заборгованості, що виникла за послуги теплопостачання, - вказані суми за ст. 625 ЦПК України підлягають стягненню із співвласників квартири також пропорційно належних їм часток у спільному майні (квартирі).

Щодо порушень місцевим судом норм процесуального права.

Місцевий суд допустився порушення норм процесуального права при здійсненні розподілу судових витрат у справі, оскільки законом не передбачено солідарного обов`язку щодо відшкодування судових витрат.

Судові витрати, в силу положень ст. 141 ЦПК України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведених вище висновків апеляційного суду про те, що заборгованість за надані та спожиті послуги з теплопостачання підлягає стягненню із співвласників квартири, куди надаються такі послуги, як належних відповідачів у справі, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, визначивши розмір суми, що підлягає стягненню з кожного співвласника, виходячи з розмірів їх часток у праві спільної часткової власності на квартиру, а саме: з ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 24 536,52 грн (із розрахунку: 32 715,36х75% (що відповідає 3/4 частки у праві власності на спільну квартиру), а з ОСОБА_2 8 178,84 грн (із розрахунку: 32 715,36х25% (що відповідає 1/4 частки у праві власності на спільну квартиру).

Щодо розподілу судового збору

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки фактично позов ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі, витрати позивача зі сплати судового збору за подачу позову до суду у сумі 2 270 грн підлягають стягненню з них пропорційно до задоволеної відносно кожного частини: з ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» необхідно стягнути 1 702,50 грн (75%), а з ОСОБА_2 567,50 грн (25%).

Витрати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають, оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_3 судовий збір, сума якого становила 681 грн (із розрахунку: 454 х 150%), не сплачувала, тому, враховуючи те, що за результатом апеляційного перегляду колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 та фактично позов до неї задоволенню не підлягає, тому з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на користь держави необхідно стягнути 681 грн судового збору, що підлягав сплаті, але не був сплачений ОСОБА_3 за подачу нею апеляційної скарги.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

В задоволенні апеляційної скарги відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 , адвоката Тимохіної Л.С., - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 березня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 24 536,52 грн та 1 702,50 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 8 178,84 грн та 567,50 грн судового збору.

Стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на користь держави судовий збір у сумі 681 грн за подачу ОСОБА_3 апеляційної скарги.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2024 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль