Справа № 569/6292/23
УХВАЛА

22 лютого 2024 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі Ковальчук О.Б.,

за участю представника позивача адвоката Кхатера Ф.Е.,

представника відповідача 2 ОСОБА_1 адвоката Конончук І.М.,

представника відповідача 3 - Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Онищука І.М. адвоката Курганської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне клопотання представника відповідача 2 ОСОБА_1 адвоката Конончук І.М. про долучення доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Онищук Ігоря Миколайовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Онищука Ігоря Миколайовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності та стягнення моральної шкоди.

22.02.2024 року в судовому засіданні представником відповідача 2 - ОСОБА_1 - адвокатом Конончук І.М. було подане письмове клопотання про долучення доказів. В обґрунтування вказаного клопотання зазначає, що після допиту відповідача ОСОБА_3 виникла необхідність звернутися до ГУ Держгеокадастру в Рівненській області для надання технічної документації на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , 0041 за період з 01.01.2003 року по 31.12 2003 року. На думку адвоката Конончук І.М., дані документи містять інформацію, заяви та особисті підписи ОСОБА_2 та підтверджують факт обізнаності нею про укладення оспорюваного договору дарування, замовлення, замовлення та отримання нею такої документації. Просить:

- поновити строк для подачі доказів, зокрема копію змін в технічному документацію про складення державного акта на право спільної сумісної власності на землю для ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 які внесені на підставі договорів дарування від 31.10.2023 року № 5357, 5361, 5365 на 44 арк.;

- повернутися на підготовче засідання з метою повного та всебічного дослідження даної справи;

- визнати явку позивача ОСОБА_2 .

Представник відповідача 3 - Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Онищука І.М. - адвокат Курганська О.В. в судовому засіданні не заперечила проти задоволення вказаного клопотання.

Представник позивача адвокат Кхатер Ф.Е. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання про долучення доказів. Вказав, що сторонам була відома позиція всіх учасників справи в заявах по суті, відтак у ОСОБА_1 та його представника адвоката Конончук І.М. було достатньо часу підготувати адвокатські запити на отримання та долучення наданих доказів задовго до закриття підготовчого провадження. Стверджує, що долучені документи не мають відношення до даної справи, оскільки не стосуються предмету спору. Звертає увагу суду на те, що адвокат Конончук І.М. не навела вагомих аргументів на поновлення строку щодо подачі документів.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача 2 - ОСОБА_1 - адвоката Конончук І.М. про долучення доказів, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватись завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Як слідує зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 197 ЦПК України, для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 189 ЦПК України, підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

На виконання завдань цивільного судочинства сторони у справі мають належним чином використовувати свої процесуальні права з урахуванням завдань цивільного судочинства, а саме своєчасність розгляду цивільних справ. Для цього законодавець передбачив порядок подання доказів, внесення клопотань про їх витребування, а також заяви по суті справи.

Цивільним процесуальним кодексом України не врегульовано питання щодо повернення суду до стадії підготовчого провадження після його закриття.

Водночас, згідно з практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 03.10.2019 у справі № 902/271/18, від 16.02.2021 у справі № 922/2115/19, в ухвалі від 22.06.2021 у справі № 923/525/20, постанові від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21 суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Отже повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття є правом, а не обов`язком суду, а також, для цього мають бути вагомі обставини, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення відповідних стадій процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Суд вважає, що обставини,на які посилається представник відповідача 2 - ОСОБА_1 адвокат Конончук І.М., як на підставу для повернення до стадії підготовчого провадження, не є вагомими, оскільки подати докази та заявити клопотання можливо і після закриття підготовчого провадження в справі, якщо учасник процесу обґрунтує неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від нього, з огляду на що, в задоволенні клопотання слід відмовити.

Посилання представника відповідача 2 - ОСОБА_1 адвоката Конончук І.М. на виявлені обставини після допиту відповідача 1 - ОСОБА_3 не знаходять свого підтвердження, адже позиція ОСОБА_3 щодо не підписання оскаржуваного договору дарування земельної ділянки була висвітлена задовго до закриття підготовчого засідання, що підтверджується поданим останньою відзивом на позовну заяву, який підписаний ОСОБА_3 .

В розумінні ст. 127 ЦПК України, пропущений процесуальний строк може бути поновлений, якщо суд визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України, законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він відновленню.

Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.10.2018 року у справі № 5/452/06 та від 21.02.2019 року у справі № 911/4590/13.

Разом з тим, в аспекті зазначеного суд вважає за доцільне також звернутись до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення у справі "Walchli v. France", заява №35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява №24003/07, п. 33, 08.12.2016).

У будь-якому разі на суд покладено обов`язок надавати оцінку обґрунтованості причин пропуску строку, у тому числі суд має звернути увагу, наскільки швидко й сумлінно діяла сторона при вчиненні відповідної процесуальної дії та мотивувати підстави поновлення цього строку.

Згідно з ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Тобто за змістом вищенаведених норм цивільного процесу, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Положення ч. 1 ст. 127 ЦПК України пов`язують можливість поновлення пропущеного процесуального строку з обов`язковою наявністю поважних причин пропуску відповідного строку, при цьому не ставить можливість такого поновлення в залежність від тривалості прострочення. Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Клопотання про поновлення строку повинно містити належне та достатнє обґрунтування (з документальним підтвердженням) причин пропуску цього строку.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, зокрема, рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК України.

Будь-яких доказів існування поважних причин, які б перешкоджали відповідачу 2 ОСОБА_1 реалізувати свої права у встановлений судом строк (для подання доказів), суду не надано. Клопотання про долучення доказів фактично надійшло понад через 9 місяців після подання позовної заяви до суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що представником відповідача 2 ОСОБА_1 адвоката Конончук І.М. необґрунтовано наявності поважних причин пропуску процесуального строку на подання доказів, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання в частині поновлення строку подання доказів у справі.

В той час, згідно зі ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 222 ЦПК України, суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Частиною 4 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 43, 83, 120-124, 126-127, 259-261 353-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача 2 ОСОБА_1 адвоката Конончук І.М. про долучення доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Онищук Ігоря Миколайовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 26 лютого 2024 року.

Суддя Рівненського

міського суду О.Я. Тимощук