Провадження № 22-ц/801/2468/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 рокуСправа № 127/18089/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу № 127/18089/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2024, ухвалене у складі судді Шаміної Ю. А. в приміщенні суду в м. Вінниця, -

в с т а н о в и в :

29.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (вх № 47071) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01220 від 27.07.2020 в розмірі 33216,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.07.2020 між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ОСОБА_2 укладено договір про надання фінансового кредиту № ВН23-01220, відповідно до умов якого останній було надано кредитні кошти в сумі 4000,00 грн зі сплатою відсотків у розмірі 18,3 % за кожні 30 днів, строком до 22.07.2021. Товариство свої зобов`язання щодо видачі кредитних коштів виконало належним чином, що підтверджується видатковим касовим ордером від 27.07.2020.

5.09.2022 між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ТОВ «Кредит Готівкою» укладено договір факторингу № 1-09Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Вендор-Фінанс» відступило належне йому право вимоги до боржників, зазначених у реєстрах прав вимоги, в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01220 від 27.07.2020.

12.12.2023 ТОВ «Кредит Готівкою» на підставі договору відступлення права вимоги №12122023 відступило право вимоги ТОВ «ФК «Гефест», зокрема і за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01220 від 27.07.2020.

13.12.2023 ТОВ «ФК «Гефест» згідно з договором № 13122023/1 про відступлення права вимоги відступило право вимоги за кредитними договорами ОСОБА_1 , в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01220 від 27.07.2020.

Відповідач не виконав умови кредитного договору у зв`язку з чим станом на 1.05.2024 виникла заборгованість, загальний розмір якої становить 33216,30 грн, з яких: 3887,61 грн тіло кредиту; 29328,69 грн відсотки за користування кредитними коштами за період з 27.07.2020 по 1.05.2024.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2024 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу (вх. № 11018 від 8.11.2024), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що при вирішенні справи судом першої інстанції не враховано, що: позивач є особою, яка має право вимоги до боржника в частині повернення заборгованості за договором, а тому є належним позивачем; правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не вставнолено законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Укладений 13.12.2023 між ТОВ «ФК «Гефест» та ОСОБА_1 договір відступлення прав вимоги № 13122023/1 у визначеному законом порядку недійсним визнаний не був; судом першої інстанції не враховано правові висновки, викладені в постанові ВС від 14.11.2018 по справі № 2-383/2010, від 4.08.2021 по справі № 761/29343/16-ц.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12.11.2024 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2024. Надіслано учасникам справи копію апеляційної скарги, роз`яснити право подати відзив на апеляційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 360 ЦПК України (з наданням доказів надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів заявнику) у 5-денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали.

Копію ухвали суду від 12.11.2024, копію апеляційної скарги ОСОБА_2 отримано засобами поштового зв`язку 19.11.2024, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 502.

У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

У справі встановлено наступні обставини.

27.07.2020 між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ОСОБА_2 укладено договір про надання фінансового кредиту № ВН23-01220, відповідно до умов якого останньому було надано кредитні кошти в сумі 4000,00 грн зі сплатою відсотків у розмірі 18,3 % за кожні 30 днів, строком до 22.07.2021 /а. с. 3/.

5.09.2022 між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ТОВ «Кредит Готівкою» укладено договір факторингу № 1-09Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Вендор-Фінанс» відступило належне йому право вимоги до боржників, зазначених у реєстрах прав вимоги, в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01220 від 27.07.2020 /а. с. 13-16/.

12.12.2023 ТОВ «Кредит Готівкою» на підставі договору відступлення права вимоги № 12122023 відступило право вимоги ТОВ «ФК «Гефест», зокрема і за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01220 від 27.07.2020 а. с. 20-21/.

13.12.2023 ТОВ «ФК «Гефест» згідно з договором № 13122023/1 про відступлення права вимоги відступило право вимоги за кредитними договорами ОСОБА_1 , в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01220 від 27.07.2020 /а. с. 24-25/.

Відповідач не виконав умови кредитного договору у зв`язку з чим станом на 1.05.2024 виникла заборгованість загальний розмір якої становить 33216,30 грн, з яких: 3887,61 грн тіло кредиту; 29328,69 грн відсотки за користування кредитними коштами за період з 27.07.2020 по 01.05.2024.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір відступлення права вимоги від 13.12.2023, укладений між ТОВ «ФК «Гефест» та ОСОБА_1 , не може бути підставою для правонаступництва позивачем прав кредитора у зобов`язанні щодо ОСОБА_2 за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01220 від 27.07.2020, оскільки у зобов`язаннях, які виникли на підставі кредитного договору, кредитором може бути лише спеціальний суб`єкт - банк або інша фінансова установа, інших підстав для виникнення грошового зобов`язання відповідача перед ОСОБА_1 у позовній заяві не наведено.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.

Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом, наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому слід ураховувати, що у зв`язку з заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, указано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 465/646/11, постанова від 10.11.2020 у справі № 638/22396/14-ц).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 відступила від означеного загального висновку, сформульованого у постанові від 31.10.2018 у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), лише конкретизувавши цей висновок так, що: «відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації».

Отже якщо попередній кредитор (банк) не перебуває у процедурі ліквідації, фізична особа не може бути стороною договору про переуступку права вимоги за кредитним договором.

Аналогічний висновок, викладено також в постановах ВС від 12.04.2022 у справі № 214/932/16 та від 3.05.2022 у справі № 213/1198/15-ц.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Установлено, що 13.12.2023 ТОВ «ФК «Гефест» згідно з договором № 13122023/1 про відступлення права вимоги відступило право вимоги за кредитними договорами ОСОБА_1 , в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01220 від 27.07.2020 /а. с. 24-25/.

Доказів того, що попередній кредитор ТОВ «ФК «Гефест» був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації матеріали справи не містять та судом таких обставин не встановлено.

Установивши, що ОСОБА_1 уклав договір відступлення права вимоги як фізична особа, не маюча статусу суб`єкта підприємницької діяльності, ліцензій та дозволів на здійснення банківської діяльності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову останнього.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права або порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано правові висновки, викладені в постанові ВС від 14.11.2018 по справі № 2-383/2010, від 4.08.2021 по справі № 761/29343/16-ц, апеляційний суд відхиляє, оскільки фактичні обставини справи зазначені в наведених постановах ВС є відмінними від обставин цієї справи, а висновки суду першої інстанції зроблені з урахуванням правових позицій викладених в постановах ВС від 12.04.2022 у справі № 214/932/16 та від 3.05.2022 у справі № 213/1198/15-ц.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2024 у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський