Справа № 447/2872/22 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/2187/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на рішення Миколаївського районного суду Львівської області в складі судді Головатого А.П. від 29 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням і з стійкою втратою працездатності та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 29 червня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, у розмірі 11 197 (одинадцять тисяч сто дев`яносто сім) гривень 23 копійки.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим у розмірі 75 114 (сімдесят п`ять тисяч сто чотирнадцять) гривень 00 копійок.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 4 315 (чотири тисячі триста п`ятнадцять) гривень 56 копійок.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь держави судовий збір у справі у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Дане рішення оскаржило ПАТ «Страхова Група «ТАС».

В апеляційній скарзі просять рішення на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Зазначають, що AT «СГ «ТАС» (приватне), не є завдавачем шкоди, а є особою на яку законом Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів покладено обов`язок відшкодувати таку (шкоду), оскільки, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу на момент ДТП була забезпечена полісом 17335297. Таким чином, факт завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого, може бути встановлено, виключно в рамках кримінального провадження № 0000468, яке ще триває. Окрім того, як вбачається із постанови про залучення представника потерпілого, та яка додана до позовної заяви. ОСОБА_2 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до пп.58.1.1.- в» п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, до страхувальника чи водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Таким чином, у разі доведення в кримінальному провадженні, що ДТП сталася з вини ОСОБА_2 , та встановлення факту залишенням ним місця дорожньо-транспортної пригоди AT «СГ «ТАС» (приватне), після виплати позивачу страхового відшкодування, набуде право зворотньої вимоги до ОСОБА_2 . Тому всі обставини оспорюваної дорожньо-транспортної пригоди, можуть бути встановлені тільки кінцевим рішенням в кримінальному провадженні. Вважають, що стягнення із страховика витрат на лікування позивача в розмірі 11100 гривень 23 копійки є необґрунтованим, оскільки необхідність придбання медичних препаратів на зазначену суму не підтверджується медичними документами (виписками лікаря) про призначення придбаних препаратів.

Відповідно до ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, доповнення до відзиву на позовну заяву, заперечення, відповіді на відзив, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 4, 13, 81, 133, 134, 137, 141, 223, 247, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. 15, 22, 23, 980, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст. 6, 22, 23, 24, 26, 26-1, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та задовольняючи позов частково виходив з того, що відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №33984 від 03.01.2020, ОСОБА_1 з 06.12.2019 по 03.01.2020 перебував на стаціонарному лікуванні КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» з діагнозом: ВЧМТ. Забій головного мозку середнього ступеню важкості. Множинні переломи основи та склепіння черепа зліва. Гостра субдуральна гематома скроневої ділянки зліва. Перелом лобної та гайморової пазух зліва. Гемосинус. Травматичний неврит 2, 3, 5 пар ЧМН зліва. Етанол сечі №9035 0,11 проміле. Відповідно до копії висновку експерта №04/2020 від 27.02.2020 (по матеріалах кримінального провадження №0000468 від 06.12.2019), проведеної на підставі постанови слідчого СВ Новороздільського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області Бегези О.В., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Новорозлітьська МЛ» у період з 05.12.2019 по 06.12.2019 з діагнозом: «ВЧМТ. Множинні рани лобно-тім`яної ділянки. Забій головного мозку. Перелом склепіння черепа, внутрішньочерепна гематома». Також під час огляду лікарями у нього було виявлено «садна колін». У подальшому ОСОБА_1 було переведено в КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова», де він перебував на стаціонарному лікуванні в період з 06.12.2019 по 03.01.2020 з діагнозом: «ВЧМТ. Забій головного мозку середнього ступеню важкості. Множинні переломи основи та склепіння черепа зліва. Гостра субдуральна гематома скроневої ділянки зліва. Перелом лобної та гайморової: пазух зліва. Гемосинус. Травматичний неврит 2, 3, 5 пар ЧМН зліва. Етанол сечі №9035 0,11 проміле». Також під час огляду лікарями у нього було виявлено «садна спинки носа». Травма у вигляді множинних ран лобно-тім`яної ділянки, садна спинки носа, забою головного мозку середнього ступеню важкості, множинних переломів основи та склепіння черепа зліва, гострої субдуральної гематоми скроневої ділянки зліва, переломів лобної та гайморової пазух зліва, гемосинусу, саден колін, яка утворилась від дії тупого (тупих) предмету (предметів) у короткому проміжку часу та в швидкій послідовності, могла виникнути 05.12.2019 при дорожньо-транспортній пригоді внаслідок контакту з виступаючими частинами кузова автомобіля та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Враховуючи множинність та локалізацію даних зовнішніх та внутрішніх тілесних ушкоджень на різних ділянках і площинах тіла, чітко висловитись у якому положенні (горизонтальному чи вертикальному) та яким боком до травмуючої сили (автомобіля) був обернутий пішохід ОСОБА_1 у момент наїзду на нього автомобіля неможливо. При проведенні судово-медичної експертизи по матеріалах кримінального провадження будь-яких характерних та специфічних тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 , які б вказували на переїзд передніми колесами автомобіля, виявлено не було. Згідно з копією додаткового висновку експерта №09/2020 від 16.04.2020 (по матеріалах кримінального провадження №0000468 від 06.12.2019), проведеної на підставі постанови слідчого СВ Новороздільського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області Бегези О.В., беручи до уваги результати проведеної по матеріалах кримінального провадження №0000468 від 06.12.2019 судово-медичної експертизи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно висновку експерта №04/2020 від 27.02.2020, у ОСОБА_1 було виявлено травму у вигляді множинних ран лобно-тім`яної ділянки, садна спинки носа, забою головного мозку середнього ступеню важкості, множинних переломів основи та склепіння черепа зліва, гострої субдуральної гематоми скроневої ділянки зліва, переломів лобної та гайморової пазух зліва, гемосинусу, саден колін, яка утворилась від дії тупого (тупих) предмету (предметів) у короткому проміжку часу та в швидкій послідовності, могла виникнути 05.12.2019 при дорожньо-транспортній пригоді внаслідок контакту з виступаючими частинами кузова автомобіля та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, тобто є такою, що сама по собі загрожує життю і без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, законилася чи могла б закінчитися смертю. Відповідно до копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №353067 від 08.04.2020, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вперше встановлено ІІ групу інвалідності на строк до травня 2021 року. Відповідно до копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №068134 від 28.04.2022, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повторно встановлено ІІ групу інвалідності на строк до травня 2022 року. З копії заяви про страхове відшкодування від 08.04.2020, потерпілий ОСОБА_1 звертався до відповідача ПАТ «СГ «ТАС» на підставі ст. 35, 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та просив здійснити відшкодування шкоди, заподіяної йому в результаті наїзду на нього транспортного засобу марки «ВАЗ 21104», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час ДТП, що мала місце 05.12.2019, договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинний на дату ДТП, серії АО №6766333. Відповідно до відповіді представника ПАТ «СГ «ТАС» вих. №15/05/01 від 15.05.2020, представник відповідача вказав, що правовідносини між страховиком та страхувальником ОСОБА_2 регулюються на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/6766333 від 24.10.2019. На підставі ст. 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПАТ «СГ «ТАС» призупинило розгляд справи, оскільки на даний час не має документального підтвердження того, що по факту ДТП завершено кримінальне провадження та невідомо про набрання законної сили рішення у такій справі. На підтвердження позовних вимог щодо стягнення витрат на проведення лікування позивачем до матеріалів позовної заяви подано копії квитанцій з аптечних пунктів. Суд прийшов до висновку, що у справі, яка переглядається, судом не встановлено, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_1 або непереборної сили. Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом №1961-IV порядку. При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону №1961-IV визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду. Враховуючи наведене, лист-відповідь страховика ПАТ «СГ «ТАС» та аргументація наведена у такому, а також у відзиві, у виплаті страхового відшкодування у вигляді витрат на лікування потерпілого та стійкою втратою працездатності, а також моральної шкоди, є неправомірною, й ці суми підлягають стягненню в судовому порядку. Стосовно доводів представника відповідача щодо витрат на придбані препарати, які не були визначені в призначенні лікування, суд, враховує ступінь завданої шкоди, характер завданих ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, їх супутніх наслідків, визначений висновками експерта №04/2020 від 27.02.2020 та №09/2020 від 16.04.2020, а також беручи до уваги перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні у трьох медичних закладах, суд вважає зазначені позивачем витрати такими, що пов`язані з лікуванням травм, що виникли внаслідок дорожньо-транспортної хвороби та такими, що понесені для усунення завданих травм та їх наслідків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 05.12.2019, а також такими, що підлягають відшкодуванню у заявленому розмірі. Таким чином, позов у частині стягнення з відповідача шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, у розмірі 11 197,23 грн., шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим у розмірі 75 114,00 грн. (18 х 4 173 грн.) та моральної шкоди у розмірі 4 315,56 (5 відсотків від 11 197,23 грн. + 75 114,00 грн.) підлягає до задоволення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині в частині позовних вимог відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак в частині, що стосується стягнення правової допомоги, зроблені без повного та всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи; обставини, в цій частині оскарження, які суд вважав встановленими не відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, а тому рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу підлягає скасуванню.

28.11.2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «СГ «ТАС», у якому просив:

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» в користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди, пов`язану з лікуванням потерпілого в розмірі 11197,23 грн.;

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» в користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди, пов`язану з стійкою втратою працездатності потерпілим в розмірі 75114 грн.;

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» в користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 4315,56 грн.;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 4315,56 грн.;

- стягнути з відповідачів в користь ОСОБА_1 суму витрат на надання професійної правової допомоги в розмірі 15000 грн.

В обґрунтування позову покликався на те, що 05.12.2019 на Т-подібному перехресті з вул. Травневої до вул. Івана Франка у с. Берездівці, Миколаївського району Львівської області, автомобіль марки «ВАЗ 21104», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 здійснив наїзд на позивача. У момент наїзду він втратив свідомість та прийшов до себе вже у лікарні. Після здійснення наїзду водій транспортного засобу ОСОБА_2 залишив позивача лежати на проїзній частині та покинув місце ДТП. За фактом даної ДТП 06.12.2019 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000468 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а за фактом залишення позивача на місці ДТП внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000057 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України. У результаті даної ДТП позивач отримав тілесні ушкодження: множинні рани лобно-тім?яної ділянки, забій головного мозку, перелом склепіння черепа, внутрішньочерепна гематома, переломи лобної та гайморової пазух зліва, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №04/2020 від 27.02.2020. Згідно висновку судово-медичної експертизи №09/2020 від 16.04.2020, внаслідок наїзду позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження з ознаками небезпеки для життя в момент заподіяння, тобто такі, що самі по собі загрожують життю і без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчилися чи могли закінчитися смертю. Протягом періоду з 06.12.2019 по 03.01.2020 позивач перебував на лікуванні у КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», а з 27.01.2020 по 06.02.2020 у КНП «8-ма міська клінічна лікарня». 08.04.2020 у результаті отриманих ушкоджень була встановлена ІІ група інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії. Після цього інвалідність неодноразово продовжувалася. Між ОСОБА_2 та ПАТ «Страхова група «ТАС» був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, поліс №AО/6766333 від 24.10.2019. 08.05.2020 на адресу страховика позивачем було направлено заяву про страхове відшкодування відповідно до положень ст. 24, ст. 26, ст. 26.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На дану заяву мною була отримана відповідь про те, що ПАТ «СГ «ТАС» призупиняє розгляд справи у зв`язку з неможливістю прийняття рішення у справі, оскільки на даний час ПАТ «СГ «ТАС» не має документального підтвердження того, що по факту даної ДТП завершено кримінальне провадження, а також страховику невідомо щодо набрання рішенням у такій справі законної сили. При наданні рішення суду у кримінальній справі, яке набрало законної сили, розгляд страхової справи страховиком буде відновлено та прийнято відповідне рішення. Позивач вважає, що така відмова не відповідає вимогам чинного законодавства. Просить стягнути із страховика шкоду пов`язану з лікуванням потерпілого, що стверджується долученими доказами витрат на придбання ліків та шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності внаслідок ДТП, що становить 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку, у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності. Крім цього, позивач посилається на те, що у результаті ДТП йому завдано моральної шкоди. У результаті отриманих ушкоджень кардинально змінилося життя позивача, такий два місяці перебував у лікарні на лікуванні. Результатом ушкоджень є спотворене обличчя, внаслідок чого позивач відчуває психологічний дискомфорт при спілкуванні з людьми, ловить на собі погляди сторонніх людей, які його розглядають. Через зовнішній вигляд та здебільшого через фізичний стан виникли проблеми у працевлаштуванні, оскільки позивач втратив зір на одне око, йому заборонені фізичні навантаження. Відсутність можливості працевлаштуватися відображається на матеріальному стані позивача. У позивача постійні болі в голові, роздратованість, втрата сну, страждання на постійні коливання артеріального тиску. Таким чином, позивач оцінив розмір моральної шкоди у сумі 550 000,00 грн., з яких із страховика підлягає стягненню 5 відсотків 4 315,56 грн.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 11 квітня 2023 року заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гуліна Юрія Олександровича задоволено. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням і з стійкою втратою працездатності та стягнення моральної шкоди, у частині позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди залишено без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.12.2019 близько 21:15 год. на "Т" подібному перехресті, із вул. Травневої до вул. Франка, що у с. Березівці, Миколаївського району, Львівської області, автомобіль марки ВАЗ 21104 сірого кольору д.н.з. НОМЕР_2 під кернуванням ОСОБА_2 здійснив наїзд на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в цей момент переходив дорогу та зник з місця події, внаслідок чого ОСОБА_1 отримав тілесних ушкоджень у вигляді відкритої черепно-мозкової травми (Постанова про залученн представника потерпілого у кримінальному провадженні №0000468 а.с. 17).

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №33984 від 03.01.2020, ОСОБА_1 з 06.12.2019 по 03.01.2020 перебував на стаціонарному лікуванні КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» з діагнозом: ВЧМТ. Забій головного мозку середнього ступеню важкості. Множинні переломи основи та склепіння черепа зліва. Гостра субдуральна гематома скроневої ділянки зліва. Перелом лобної та гайморової пазух зліва. Гемосинус. Травматичний неврит 2, 3, 5 пар ЧМН зліва. Етанол сечі №9035 0,11 проміле (а.с. 11, 12).

Відповідно до копії висновку експерта №04/2020 від 27.02.2020 (по матеріалах кримінального провадження №0000468 від 06.12.2019), проведеної на підставі постанови слідчого СВ Новороздільського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області Бегези О.В., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Новорозлітьська МЛ» у період з 05.12.2019 по 06.12.2019 з діагнозом: «ВЧМТ. Множинні рани лобно-тім`яної ділянки. Забій головного мозку. Перелом склепіння черепа, внутрішньочерепна гематома». Також під час огляду лікарями у нього було виявлено «садна колін». У подальшому ОСОБА_1 було переведено в КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова», де він перебував на стаціонарному лікуванні в період з 06.12.2019 по 03.01.2020 з діагнозом: «ВЧМТ. Забій головного мозку середнього ступеню важкості. Множинні переломи основи та склепіння черепа зліва. Гостра субдуральна гематома скроневої ділянки зліва. Перелом лобної та гайморової: пазух зліва. Гемосинус. Травматичний неврит 2, 3, 5 пар ЧМН зліва. Етанол сечі №9035 0,11 проміле». Також під час огляду лікарями у нього було виявлено «садна спинки носа». Травма у вигляді множинних ран лобно-тім`яної ділянки, садна спинки носа, забою головного мозку середнього ступеню важкості, множинних переломів основи та склепіння черепа зліва, гострої субдуральної гематоми скроневої ділянки зліва, переломів лобної та гайморової пазух зліва, гемосинусу, саден колін, яка утворилась від дії тупого (тупих) предмету (предметів) у короткому проміжку часу та в швидкій послідовності, могла виникнути 05.12.2019 при дорожньо-транспортній пригоді внаслідок контакту з виступаючими частинами кузова автомобіля та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Враховуючи множинність та локалізацію даних зовнішніх та внутрішніх тілесних ушкоджень на різних ділянках і площинах тіла, чітко висловитись у якому положенні (горизонтальному чи вертикальному) та яким боком до травмуючої сили (автомобіля) був обернутий пішохід ОСОБА_1 у момент наїзду на нього автомобіля неможливо. При проведенні судово-медичної експертизи по матеріалах кримінального провадження будь-яких характерних та специфічних тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 , які б вказували на переїзд передніми колесами автомобіля, виявлено не було (а.с. 7-8).

Згідно з копією додаткового висновку експерта №09/2020 від 16.04.2020 (по матеріалах кримінального провадження №0000468 від 06.12.2019), проведеної на підставі постанови слідчого СВ Новороздільського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області Бегези О.В., беручи до уваги результати проведеної по матеріалах кримінального провадження №0000468 від 06.12.2019 судово-медичної експертизи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно висновку експерта №04/2020 від 27.02.2020, у ОСОБА_1 було виявлено травму у вигляді множинних ран лобно-тім`яної ділянки, садна спинки носа, забою головного мозку середнього ступеню важкості, множинних переломів основи та склепіння черепа зліва, гострої субдуральної гематоми скроневої ділянки зліва, переломів лобної та гайморової пазух зліва, гемосинусу, саден колін, яка утворилась від дії тупого (тупих) предмету (предметів) у короткому проміжку часу та в швидкій послідовності, могла виникнути 05.12.2019 при дорожньо-транспортній пригоді внаслідок контакту з виступаючими частинами кузова автомобіля та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, тобто є такою, що сама по собі загрожує життю і без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, законилася чи могла б закінчитися смертю (а.с. 9-10 а).

Відповідно до копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №353067 від 08.04.2020, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вперше встановлено ІІ групу інвалідності на строк до травня 2021 року (а.с. 13).

Відповідно до копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №068134 від 28.04.2022, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повторно встановлено ІІ групу інвалідності на строк до травня 2022 року (а.с. 14).

З копії заяви про страхове відшкодування від 08.04.2020, потерпілий ОСОБА_1 звертався до відповідача ПАТ «СГ «ТАС» на підставі ст. 35, 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та просив здійснити відшкодування шкоди, заподіяної йому в результаті наїзду на нього транспортного засобу марки «ВАЗ 21104», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час ДТП, що мала місце 05.12.2019, договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинний на дату ДТП, серії АО №6766333 (а.с. 15).

Згідно відповіді представника ПАТ «СГ «ТАС» вих. №15/05/01 від 15.05.2020, представник відповідача вказав, що правовідносини між страховиком та страхувальником ОСОБА_2 регулюються на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/6766333 від 24.10.2019. На підставі ст. 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПАТ «СГ «ТАС» призупинило розгляд справи, оскільки на даний час не має документального підтвердження того, що по факту ДТП завершено кримінальне провадження та невідомо про набрання законної сили рішення у такій справі (а.с. 16).

На час ДТП, що відбулася 05.12.2019, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «СГ «ТАС» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/6766333 від 24.10.2019, що підтверджено представником відповідача у відповіді від 15.05.2020 на заяву потерпілого ОСОБА_1 та у відзиві.

За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відомості про яке 06.12.2019 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000468.

08.05.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою до ПАТ «СГ «ТАС» про виплату страхового відшкодування, однак листом начальника РУ КС ПАТ «СГ «ТАС» вих. №15/05/01 від 15.05.2020, позивача ОСОБА_1 було повідомлено про те, що відповідно до статей 35, 36 Закону №1961-IV, страховик призупиняє розгляд справи у зв`язку з відсутністю документального підтвердження завершення кримінального провадження і відомостей про набрання законної сили судовим рішенням у кримінальній справі. Після надання рішення суду у кримінальній справі, яке набрало законної сили, страховиком буде відновлено розгляд справи і прийнято відповідне рішення.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України).

Згідно зі статтями 7, 8 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» (далі Закон № 85/96-ВР) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов`язково. Страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 Закону № 85/96-ВР страхова сума грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Предметом позову у цій справі є вимога про відшкодування за рахунок страхової компанії, яка здійснила страхування цивільно-правової відповідальності винної особи, шкоди, завданої життю та здоров`ю, а також відшкодування моральної шкоди.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, завданої життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 24 Закону № 1961-IV визначено порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого. У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я (пункт 24.1).

Згідно з пунктом 24.3 статті 24 Закону № 1961-IV якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, зокрема, фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». Пунктом 9 частини першої вказаної статті до них віднесено страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-IV регламентовано, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро України у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 23 вищевказаного Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно ст. 23 ЦК, моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 26 Закону №1961-IV, шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у разі встановлення II групи інвалідності становить 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», у 2019 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня встановлена у розмірі 4173 гривні.

Відповідно до статті 26-1 Закону №1961-IV, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Пунктом 35.1 статті 35 Закону №1961-IV визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону №1961-IV, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами 1-3 пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Судом першої інстанції правильно вкаазно, що у даній справі не встановлено, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_1 або непереборної сили.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом №1961-IV порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону №1961-IV визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Відтак, судом першої інстанції правильно вказано, що лист-відповідь страховика ПАТ «СГ «ТАС» та аргументація наведена у такому, а також у відзиві, у виплаті страхового відшкодування у вигляді витрат на лікування потерпілого та стійкою втратою працездатності, а також моральної шкоди, є неправомірною, й ці суми підлягають стягненню в судовому порядку.

Окрім цього, судом першої інстанції правильно не взято до уваги доводи представника відповідача щодо витрат на придбані препарати, які не були визначені в призначенні лікування та судом правильно враховано ступінь завданої шкоди, характер завданих ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, їх супутніх наслідків, визначений висновками експерта №04/2020 від 27.02.2020 та №09/2020 від 16.04.2020, а також правильно взято до уваги перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні у трьох медичних закладах, та також суд правильно вважав зазначені позивачем витрати такими, що пов`язані з лікуванням травм, що виникли внаслідок дорожньо-транспортної хвороби та такими, що понесені для усунення завданих травм та їх наслідків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 05.12.2019, а також такими, що підлягають відшкодуванню у заявленому розмірі.

При перевірці наданих позивачем копій фіскальних чеків (а.с. 18-22) судом апеляційної інстанції аналогічно встановлено, що медикаменти та препарати, які придбавалися позивачем придбавалися ним у період перебування його на лікуванні та безпосередньо стосуються харакрету отриманих ним тілесних ушкоджень.

Зважаючи на вказане, судом першої інстанції підставно задоволено позов про стягнення з відповідача шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, у розмірі 11 197,23 грн.; шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим у розмірі 75 114,00 грн. (18 х 4 173 грн.) та моральної шкоди у розмірі 4 315,56 (5 відсотків від 11 197,23 грн. + 75 114,00 грн.).

Що стосується стягнення витрат на правову допомогу то у задоволенні таких вимог слід було б вдмовити зважаючи на наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Судом першої інстанції вказано, що на підтвердження факту отримання відповідачем послуг адвоката та понесення ним витрат, представником відповідача подано ордер (а.с. 84, 85), попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу (а.с. 23).

Колегія суддів звертає увагу на те, що ордер та попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу не є доказами понесення стороною позивача витрат на правову допомогу.

Натомість, розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Як вбачається з матеріалів справи, стороною позивача до таких не долучено договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті (актів виконаних робіт, рахунків, тощо).

Зважаючи на вказане у задоволенні вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу слід було відмовити у зв`язку із недоведеністю таких. Відповідно рішення у цій частині, а саме про стягнення витрат на правничу допомогу, не підлягало ухваленню.

Зважаючи на вказане, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 червня 2023 року в частині стягнення витрат на правову допомогу слід слід скасувати. В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 червня 2023 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 січня 2024 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра