справа № 752/9981/24
головуючий у суді І інстанції Соколов О.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києвавід 21 червня 2024 року про відмову у видачі судового наказуу справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по заробітній платі з Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство»,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» заборгованості по заробітній платі.

Просив суд видати судовий наказ про стягнення з ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» заборгованості по заробітній платі в сумі 47 554,63 грн.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києвавід 21 червня 2024 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по заробітній платі з ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство».

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 2 серпня 2024 року звернувся до суду з апеляційною скаргою у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим що, відмовляючи у видачі у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд помилково виходив з того, що з поданої стягувачем заяви про видачу судового наказу вбачається спір про право, що є підставою для відмови у видачі судового наказу, а заявлений спір має бути вирішений у порядку позовного провадження.

Також вказує, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції здійснює висновок про те, що на наявність у випадку стягувача спору про право вказує відсутність документів, що підтверджують наявність суб`єктного права у заявника, документів, що підтверджують порушення суб`єктного права, або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. А судові накази судом видаються лише у разі відсутності між сторонами спору про право та наявністю документів на підтвердження перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а також документів, що вказують на розмір нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Отже, існування між сторонами «спору на предмет вимоги про стягнення суми», як підстави відмови у видачі судового наказу, суд вбачив у тому, що стягував не долучив до заяви трудову книжку.

Зазначає, що в довідці № 43 від 09.04.2024р., яка видана самим же боржником, боржник спеціально вказав та визнав ту обставину, що стягувач дійсно працював у ДП «УКРДАГП» та перебував з боржником в трудових відносинах. Згадана довідка, в розумінні п.4 ч.3 ст. 163 ЦПК України, є достатнім та вичерпним документом, який підтверджує обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Вже сам по собі факт видачі боржником стягувачу довідки № 43 від 09.04.2024р., вказував на те, що боржник в дійсності визнає свою заборгованість та що між стягувачем та боржником відсутній спір з приводу вказаної в довідці суми нарахованої та не виплаченої стягувачу заробітної плати.

Тобто, з поданої стягувачем заяви про видачу судового наказу на підставі виданої боржником довідки № 43 від 09.04.2024р. однозначно вбачалось, що у стягувача наявне виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, а заявлені вимоги є безспірними. Тобто, наявність у заявника суб`єктивного права.

Відсутність або ж ненадання стягувачем разом із заявою про видачу судового наказу копії трудової книжки ніяким чином не вказувала та не могла вказувати на відсутність у заявника такого суб`єктивного права.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги також вказує, що до трудової книжки не вносять, та не вказується відомості про наявність або відсутність заборгованості по заробітній платі, про її виплату або невиплату. А тому надання чи ненадання заявником трудової книжки разом із заявою про видачу судового наказу про нараховану та невиплачену заробітну плату жодним чином не могло вказувати на не вказувало на наявність між стягувачем та боржником спору про право.

Звертає увагу на те, що висновки суду першої інстанції про наявність «спору на предмет вимоги про стягнення суми», лише з тих підстав, що заявник не надав копію трудової книжки - помилкові, не відповідають фактичним обставинам справи та документам (доказам), які були видані стягувачу самим же боржником.

Посилаючись на ненадання стягувачем копії трудової книжки, суд також не врахував того, що з 2021р. наявність трудової книжки взагалі не є обов`язковою, адже Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» від 05.02.2021 № 1217 - IX було внесено зміни до Кодексу законів про працю України, яким ведення трудової книжки в паперовій формі скасовано, а облік трудової діяльності переведено велектронну форму - у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ст. 48 КЗпП).

Боржник, у визначений ухвалою суду строк, не скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частиною 1 статті 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Статтею 165 ЦПК України визначений вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 163 ЦПК України визначено, що до заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відмовляючи ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції посилався на те, що заява ОСОБА_1 подана з порушенням вимог частини 3 статті 163 ЦПК України, оскільки ним не долучено трудової книжки.

Як роз`яснено у пункті 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати. До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Таким чином законом не визначено конкретного документу, виключно яким може бути підтверджено суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, яка заявлена до стягнення у заяві про видачу судового наказу.

ОСОБА_1 на підтвердження суми, яка стягується, до заяви надано копію довідки про заборгованість із заробітної плати від 9 квітня 2024 року, виданої ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» (а.с. 28).

Сума заборгованості за підприємством перед ОСОБА_1 станом на 9 квітня 2024 року у вказаній довідці зазначена 47 554грн 63 коп., тобто вона відповідає сумі, яка заявлена до стягнення у прохальній частині заяви ОСОБА_1 .

На цій довідці проставлена печатка В.о. генерального директора Віктора Литвиненка, у зв`язку з чим апеляційний суд не вбачає підстав для відхилення цього документу, виданого боржником у цій справі, як належного доказу суми заборгованості за заробітною платою.

За таких обставин відсутність трудової книжки не могло бути підставою для відмови у видачі судового наказу про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було зроблено помилковий висновок про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу. У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії апеляційним судом не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 21 червня 2024 року скасувати.

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по заробітній платі з Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба