Провадження № 2/127/2259/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2024 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Жмудя О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», за участі третьої особи Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича про стягнення безпідставно набутих коштів та збитків,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Яресько Т.В. звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», за участі третьої особи Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича про стягнення безпідставно набутих коштів та збитків. Позов мотивовано тим, 24.02.2021 року щодо ОСОБА_1 Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Юрієм Анатолійовичем було відкрито виконавче провадження ВП № 64624767. Виконавче провадження ВП № 64624767 було відкрите та здійснено примусове виконання на підставі виконавчого напису № 1302 від 18.02.2021, вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною про стягнення з Позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованості за кредитним договором від 13.01.2020 року № 765646-А. 11 квітня 2024 року Вінницьким міським судом Вінницької області було винесено рішення по справі № 127/40251/23, яким вирішено: «Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 1302 від 18.02.2021, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованості в загальній сумі 19904,00 грн.». Рішення набрало законної сили 14.05.2024 р. Під час здійснення Приватним виконавцем примусового виконання рішення, з Позивача було стягнуто грошові кошти в загальному розмірі 10 028,00 грн, які розподілено наступним чином: 8508,19 грн перераховано стягувачу (ТОВ «Фінфорс») в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом; 850,81 грн основна винагорода приватного виконавця; 669,00 грн витрати виконавчого провадження. У зв`язку із визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підстава набуття Відповідачем грошових коштів у розмірі 8508,19 грн відпала, а також Позивачу внаслідок незаконних дій Відповідача було завдано збитків у розмірі 1519,81 грн, що складаються зі стягнутих сум в рахунок основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження. За таких обставин просить стягнути з відповідача безпідставно стягнуті кошти у сумі 10028,00 грн, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн та судовий збір.

Ухвалою суду від 04.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення.

У визначені судом строки, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича пояснень щодо позову не надав.

Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, 24.02.2021 Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Ю.А. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №64624767. Виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису №1302 виданий 18.02.2021 Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В.

11.03.2021 Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Ю.А. винесено постанову про звернення до стягнення на заробітну плату пенсію, стипендію чи інші доходи боржника №64624767.

У відповідь на адвокатський запит Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Ю.А. надав інформацію про загальну суму стягнутих коштів по виконавчому провадженню №64624767. З листа №898 від 11.01.2024 вбачається, що в рамках виконавчого провадження №64624767 стягнуто 10028,00 грн, з яких: 8508,19 грн перераховано стягувачу в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом, 850,81 грн основна винагорода приватного виконавця, 669,00 грн витрати виконавчого провадження.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.04.2024 у справі №127/40251/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича, приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню позов задоволено. Визнано виконавчий напис №1302, вчинений 18.02.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованості в розмірі 19904,00 грн, таким, що не підлягає виконанню.

17.05.2024 Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Ю.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №64624767.

За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов:

1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи;

2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем доведено той факт, що відповідач безпідставно набув майно, а саме: кошти позивача, які були стягнуті на виконання виконавчого напису.

Що стосується стягнення 850,81 грн, що є винагородою приватного виконавця та витратами на проведення виконавчих дій у розмірі 669,00 грн, то дана суму не підлягає стягненню з огляду на наступне.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

При цьому, в силу положень частини третьої статті 45 Закону України «Про виконавче провадження», основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

За змістом частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду у порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18).

Викладене, у свою чергу, свідчить про те, що питання про повернення боржнику стягнутої Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Ю.А. винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження у загальному розмірі 1519,81 грн, має вирішуватися шляхом оскарження сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду у порядку, передбаченому законом.

А відтак, позовні вимоги в частині повернення безпідставно набутих коштів, стягнутих за виконавчим написом нотаріуса підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 8508,19 грн, яка була стягнута на користь відповідача, що підтверджено відповідними доказами.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 10000,00 грн., то вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Слід зазначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог.

До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правничої (правової) допомоги №23210 від 25.12.2023, додаток №6 від 10.05.2024 до вказаного договору від 25.12.2023, ордер, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, акт приймання-передачі послуг №1 від 15.05.2024, розрахункову квитанцію №15/05/24 на суму 10000,00 грн.

Згідно з п. 3.1. договору про надання правничої (правової) допомоги, розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правничу (правову) допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до додатку №6 до вказаного договору, вартість послуг за домовленістю сторін складає фіксовану суму 10000,00 грн. Правова допомога вважається наданою після підписання сторонами акту приймання-передачі послуг, який підписується сторонами та скріплюється печатками.

Так, зі змісту акту приймання-передачі послуг від 15.05.2024, адвокатом Яресько Т.В. були надані позивачу наступні послуги: надання правничої допомоги щодо повернення безпідставно стягнутих коштів та збитків з ТОВ «Фінфорс» на підставі виконавчого напису №1302 від 18.02.2021 в суді І інстанції 10000,00 грн.

Представником відповідача не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо неспівмірності витрат позивача на правничу допомогу.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн, слід приймати до уваги викладене нижче.

Згідно з висновком Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Тому суд звертає увагу, що при розподілі витрат на професійну правничу допомогу, слід врахувати, що справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, існує напрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 4000,00 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат є об`єктивним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 822,11 грн (пропорційно задоволеним вимогам).

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-81, 141, 258, 259, 263-266, 268, 274, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 15, 16, 525, 526, 638, 1212 ЦК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 8508,19 грн (вісім тисяч п`ятсот вісім гривень дев`ятнадцять копійок).

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» на користь ОСОБА_1 822,11 грн (вісімсот двадцять дві гривні одинадцять копійок) судового збору та та витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 4000,00 грн (чотири тисячі гривень).

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», , місцезнаходження: вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 4/6, корп. В, каб. 508-2, м. Київ;

третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Юрій Анатолійович, РНОКПП: НОМЕР_2 , місцезнаходження: вул. Якова Гніздовського, 1, оф. 308, м. Київ.

Повний текст рішення складено 09.08.2024.

Суддя О.О. Жмудь