Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" листопада 2024 р. Справа № 596/772/24

Провадження № 2/596/295/2024

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Цвинтарної Т.М.

при секретарі судового засідання Стасюк О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона з 20 лютого 2020 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Вказаний шлюб розірвано рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 22 березня 2024 року.

Від даного шлюбу у них є двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач не надає коштів на продукти харчування для дитини, одягу, взуття, ліків та інші речі першої необхідності для дитини, що спонукало її звернутися до суду для забезпечення інтересів сина. Оскільки вона доглядає малолітнього сина, то не має можливості працювати, тому, не може самостійно забезпечити належний матеріальний стан дитині. Відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, а тому, здатний забезпечити матеріальне утримання своєї дитини. Із врахуванням того, що вона не має даних про те, чи відповідач працевлаштований та про його розмір доходів, тому, просить стягувати розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити.

Відповідачем ОСОБА_2 до суду відзиву на позов не подано.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, хоч належним чином була повідомлена про день, час, місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 758. У матеріалах справи наявна заява позивачки ОСОБА_1 про розгляд справи без її участі, згідно якої позивачка позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання 05 листопада 2024 року не з`явився. При цьому, 02 жовтня 2024 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. У заяві також вказав, що він позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 не визнає та просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні 02 жовтня 2024 року вказав, що він позовні вимоги позивачки не визнає та просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що їх спільні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_3 проживають разом з ним та перебувають на його повному утриманні. Позивачка тривалий час перебуває за кордоном і дітьми не цікавиться. До 18 грудня 2023 року він з позивачкою та синами разом проживали у його батьків, що в с.Бедриківці Чортківського (колишнього-Заліщицького) району Тернопільської області. З 18 грудня 2023 року позивачка, забравши молодшого сина ОСОБА_3 , проживала з ним у своєї матері, що в с.Яблунів Чортківського (колишнього Гусятинського ) району, де син ОСОБА_3 з нею проживав до 02 червня 2024 року. У вищевказаний період він та його мати пересилали кошти позивачці на утримання сина ОСОБА_3 .

Також пояснив, що в середині липня 2024 року він з молодшим сином ОСОБА_3 перебули на стаціонарному лікування у хірургічному відділенні КНП «Міська дитяча клінічна лікарня» м.Чернівці. Однак позивачка, знаючи, що дитину необхідно оперувати, будь-якої допомоги сину не надала та ним взагалі не цікавилася.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

20 лютого 2020 року сторони зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 22 березня 2024 року. Рішення суду набрало законної сили. Вказане підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , рішення суду від 22.03.2024 року (а.с.4,31-33).

Під час шлюбу в сторін народилося двоє дітей:

син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 13 березня 2020 року, яке видано Гусятинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис №09;

син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 20 липня 2021 року, яке видано Заліщицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис №161 ( а.с.2,3).

Із довідки про реєстрацію місця проживання особи №116 від 13.03.2020 року, виданої Копичинецькою міською радою Гусятинського району Тернопільської області вбачається, що позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 13.10.1997 року по день видачі вказаної довідки ( а.с.6).

Згідно довідки №87, виданої Яблунівським старостинським округом Копичинецької міської ради Чортківського району Тернопільської області від 27 березня 2024 року, діти сторін по справі: ОСОБА_3 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою місця проживання їх матері ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 ) (а.с.7).

Із довідок №№19-15/1/2125, 19-15/1/2049, виданих Бердиківським старостинським округом Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області віід 02 жовтня 2024 року, 19.08.2024 року та комісійного акта про фактичне місце проживання без реєстрації від 19.08.2024 року вбачається, що діти сторін по справі проживають разом з батьком ОСОБА_2 без реєстрації за адресою місця проживання їх батька ОСОБА_2 АДРЕСА_2 , зокрема син ОСОБА_4 з 2020 року, а син ОСОБА_3 з 2021 року по дату видачі вказаної довідки. У період з 18.12.2023 року по червень 2024 року син сторін по справі ОСОБА_3 проживав з матір`ю (а.с.26-28).

Як вбачається із відповіді головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-71815/18/24 від 17.10.2024 року на запит суду від 03 жовтня 2024 року позивачка ОСОБА_1 28 липня 2024 року виїхала за кордон і станом на 17.10.2024 року не поверталася до України. Крім того, вказана відповідь також містить інформацію про перетин державного кордону позивачкою ОСОБА_1 у напрямку виїзду з України 12 квітня 2022 року та її повернення до України 27 грудня 2022 року, а також аналогічну інформацію про перетин державного кордону останньою в напрямку виїзду 05.01.2023 року та її повернення до України 04 червня 2023 року (а.с.44).

Довідкою комунальної установи «Заклад дошкільної освіти « Сонечко»» с. Бедриківці Заліщицької міської ради від 30.09.2024 року №6 підтверджено факт відвідування дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 02 вересня 2024 року вказаного закладу дошкільної освіти. У довідці також зазначено, що дитину до закладу дошкільної освіти приводить та забирає його батько ( а.с.29).

Згідно довідки № 18, виданої загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів с. Касперівці Чортківського району Тернопільської області від 19 вересня 2024 року ОСОБА_4 - старший син сторін по справі навчається у 4-му класі вищевказаного закладу освіти (а.с.30).

Як видно з копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого №6728 від 15 липня 2024 року КНП «Міська дитяча клінічна лікарня» м.Чернівці ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні вказаного медичного закладу в період з 10 липня 2024 року по 15 липня 2024 року ( а.с.34).

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В силу вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Cтаттею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно вимог частин 1,2 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Положеннями ст.180 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема, потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі "М.С. проти України" йдеться про визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання та, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично проживає з червня 2024 року з батьком ОСОБА_2 у АДРЕСА_2 ,

хоч зареєстрований за місцем реєстрації матері ОСОБА_1 ..

Крім того, встановлено, що дитина ОСОБА_3 фактично проживає за зареєстрованим місцем проживання батька ОСОБА_2 з 2021 року по даний час за виключенням проміжку часу з 18 грудня 2023 року до початку червня 2024 року, оскільки у вказаний період дитина проживала з матір`ю в АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 забезпечує та утримує дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

19 квітня 2024 року позивачка ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання однієї малолітньої дитини. А 28 липня 2024 року виїхала за кордон.

Враховуючи те, що стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, за умови, що дитина з червня 2024 року проживає з ним, суперечить положенням статті 181 СК України, за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина та беручи до уваги правову природу аліментів, їх цільовий характер, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку про відсутність на даний час правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 в користь позивачки.

Враховуючи вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, позивачкою не надано доказів, які б підтверджували факт перебування дитини ОСОБА_3 на її утриманні та факт ухилення відповідача ОСОБА_2 від свого обов`язку утримувати малолітнього сина.

Посилання позивачки на те, що відповідач не надає кошти на продукти харчування для дитини, на придбання одягу, взуття, ліків та інших речей першої необхідності для дитини, суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

На підставі наведеного, ст.ст.141, 150, 155, 180,181 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Гусятинський районний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , жительки с. Яблунів, Чортківського району, Тернопільської області).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 , житель АДРЕСА_2 ).

Повне рішення складено 15 листопада 2024 року.

Суддя Гусятинського районного суду

Тернопільської області Т.М. Цвинтарна