Справа №345/244/24
Провадження № 2/345/274/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

26.02.2024 р.

м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Марецької І.М., розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в порядку спрощеного провадження справу за позовом акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

15.01.2024 року представник АТ «КРЕДОБАНК» - адвокат Павленко Сергій Валерійович звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить солідарно стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «КРЕДОБАНК» заборгованість у розмірі 355 056,68 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5 325,85 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35 505,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.11.2019 р. між АТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №CL-235899. Так, у відповідності до п. 2.1., 2.3., 2.4. Договору Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 271 126,42 грн. до 11.11.2024 року на поточні потреби. Згідно п. 4.1. Договору за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 35% річних. 12.11.2019 р. між АТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву № CL-235899 фізичної особи на отримання кредиту, в даній анкеті зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому представник позивача вбачає можливість залучити до даного спору солідарним відповідачем іншого з подружжя, оскільки на момент укладення Кредитного договору ОСОБА_1 , перебував у шлюбних відносинах та утворював сім`ю із ОСОБА_3 . На виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином тривалий час не виконує. Згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору №CL-235899 від 12.11.2019 р. станом на 01.12.2023 р. заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «КРЕДОБАНК» становить у розмірі 355 056,68 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту 211 623,39 грн.; заборгованості за відсотками 143 433,29 грн. Оскільки на вимоги позивача відповідачі заборгованість не погасили, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Просить стягнути заборгованість та судові витрати по справи.

Ухвалою судді від 17.01.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання.

Представник позивача АТ «КРЕДОБАНК» - адвокат Павленко С.В. в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, а також відповідно до вимог ч. 10 ст. 187 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відзивів на позовну заяву та заперечень щодо позовних вимог до суду не направила.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити за результатами її розгляду заочне рішення.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, врахувавши позицію представника позивача, яка викладена у його заяві про розгляд справи без його участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що 12.11.2019 р. між АТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №CL-235899, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 271 126,42 грн. на строк до 11.11.2024 зі сплатою відсотків за процентною ставкою 35 % річних (а.с. 23-25).

На виконання умов даного договору, позивач виконав свої зобов`язання та надав вказані кошти відповідачці (а.с. 9).

Згідно із п. 6.1 кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені кредитним договором та/або додатками до нього. Відповідно до п. 6.3 кредитного договору, позичальник щомісячно, здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує проценти за користування кредитом, у вигляді рівних - сум ануїтетного платежу (розмір якого визначається п.6.2 кредитного договору. Повернення кредиту здійснюється у порядку, передбаченому п.п. 6.3.1. 6.3.5. кредитного договору.

Відповідно до п. п. 6.2, 6.3 кредитного договору відповідач ОСОБА_1 повинен був щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, здійснювати повернення суми заборгованості за кредитом, сплачувати проценти за користування кредитом у вигляді рівних сум - ануїтетного платежу у розмірі по 9 710 грн. Для здійснення належного погашення кредиту відповідач зобов`язалася щомісячно, не пізніше дати погашення щомісячного платежу, встановленої Графіком платежів, забезпечити наявність на поточному рахунку суми коштів, що відповідає розміру щомісячного платежу, та доручила позивачу щомісячно, в кінцеву дату погашення щомісячного платежу, передбачену Графіком платежів, здійснювати договірне списання коштів з поточного рахунку в сумі щомісячного платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За умовами п. 6.9 кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 , банк у випадку, передбаченому п. 3.3 кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника.

П. 6.10 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний після отримання відповідного повідомлення банку, передбаченого п. 6.9 кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні, протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку.

Розрахунком заборгованості за кредитним договором, поданим позивачем, підтверджується, за відповідачем ОСОБА_1 рахувалась прострочена заборгованість, розмір якої збільшувався до кінця періоду. Викладені факти підтверджують прострочення сплати відповідачем кредиту щонайменше на один календарний місяць.

Отже, суд доходить висновку про наявність підстав у позивача для дострокового повернення кредиту.

З розрахунку заборгованості по позичальнику ОСОБА_1 вбачається, що, станом на 01.12.2023 року, заборгованість за кредитним договором №CL-235899 від 12.11.2019 р. становить 355 056,68 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту 211 623,39 грн.; заборгованості за відсотками 143 433,29 грн. (а.с. 7, 8). При цьому вказаний розрахунок відповідачами не оспорювався.

Щодо солідарного стягнення заборгованості. ОСОБА_1 на час отримання кредиту перебував у шлюбі із ОСОБА_2 (а.с.32, 37). Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Словник української мови визначає слово "союз" як тісну єдність, тісний зв`язок між ким-, чим-небудь. Отже, інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Таким чином, за спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном. Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року (справа №638/18231/15-ц , провадження №14-712 цс 19).

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для солідарного стягнення зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №CL-235899 від 12.11.2019 р в розмірі 355 056,68 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню в рівних частках витрати на сплату судового збору на загальну суму 5 325,85 грн., сплата якого підтверджена платіжним дорученням №65753551 від 27.12.2023 р. (а.с. 6), оскільки солідарне стягнення судових витрат не передбачено діючим законодавством.

Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 35 505,66 грн., суд зазначає наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, що передбачено ст.15 ЦПК України.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Павленком С.В. було надано наступні документи: свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ЧН №000531 Павленком С.В., видане Радою адвокатів Чернігівської області 30.11.2018 р. (а.с. 59); копію витягу із договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, укладеного між позивачем та адвокатським об`єднанням «Бізнес і право» (а.с. 56,57); довіреність № 13356 від 26.12.2023 року, надана АТ «Кредобанк» адвокату Павленку С.В. (а.с 58). В той же час документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), в матеріалах справи відсутні.

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у відшкодуванні витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 526, 536, 549, 551, 626, 628, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 21, 60, 61 СК України, ст.ст. 81, 133, 137, 141, 223, 263 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості- задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» (79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78; ) суму заборгованості за кредитним договором №CL-235899 від 12.11.2019 р. станом на 01.12.2023 р. у розмірі 355 056,68 грн. (триста п`ятдесят п`ять тисяч п`ятдесят шість гривень 68 копійок), що складається із: заборгованості за тілом кредиту 211 623,39 грн.; заборгованості за відсотками 143 433,29 грн.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» (79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78; ) суму сплаченого судового збору в розмірі 5 325,85 грн. (п`ять тисяч триста двадцять п`ять гривень 85 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Інші учасники справи (в тому числі і позивач), а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: