печерський районний суд міста києва
пр. № 2-9082/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

за участю секретаря судового засідання Когут Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов`язання вчинити дії, стягнення компенсації моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

28 листопада 2024 року вказана позовна заява, на виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 08 листопада 2024 року, надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 29 листопада 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

12 листопада 2024 року позивач за допомогою Електронного суду подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом скасування арешту, накладеного відповідачем на соціальний рахунок позивача («Карта Киянина») № НОМЕР_1 , на який надходять соціальні виплати.

Згідно з приписами частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За частиною першою статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Враховуючи положення частини першої статті 153 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви у судовому засіданні без повідомлення учасників справи.

Як вбачається спір у сторін виник у зв`язку із тим, що АТ «Ощадбанк» заблокував, посилаючись на постанову виконавчої служби у виконавчому провадженні № 56738600 від 10 жовтня 2024 року, банківський рахунок позивача, на який надходили соціальні виплати, призначені для дитини з інвалідністю, та допомога як учаснику бойових дій.

Заявник вказує, що дії державного виконавця ОСОБА_2 були не лише неправомірними з точки зору законодавства, але й спричинили значні, фактично незворотні наслідки для родини, зокрема для дитини, яка страждає на аутизм - блокування соціальних виплат безпосередньо вплинуло на можливість забезпечити належне навчання, лікування та спеціальні потреби, що мають критичне значення для її розвитку. Постановою про арешт порушено законодавство України про виконавче провадження, на соціальний захист, гарантований Конституцією України, порушено право власності позивача на грошові кошти, які надходять на його рахунок як соціальна допомога. Накладення арешту на соціальні кошти є надмірним заходом, що порушує принцип пропорційності, за яким заходи, що вживаються, мають відповідати необхідності захисту основних прав та не повинні обмежувати доступ позивача до життєво необхідних ресурсів. Забезпечення позову шляхом скасування арешту на соціальні кошти є пропорційним і єдиним можливим заходом для захисту його прав. Невжиття заходів для забезпечення позову може призвести до тяжких наслідків для позивача, зокрема до відсутності коштів на забезпечення базових потреб і лікування дитини з інвалідністю. Оскільки банк не мав права накладати арешт на рахунок для соціальних виплат, негайне скасування арешту є обґрунтованим та відповідає вимогам закону.

Пунктом 6 частини першої ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Обираючи конкретний захід забезпечення позову, позивач має враховувати, що він повинен бути співмірним та адекватним, а також не повинен суперечити обмеженням, встановленим ст. 150 ЦПК України.

У відповідності до частини десятої статті 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно з частиною третьою ст. 258 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Отже, на більш ранніх стадіях процесу, тобто до ухвалення рішення, суд не вирішує спір по суті, а тому і не може застосовувати заходи забезпечення позову, які змістовно тотожні позовним вимогам.

Суд зазначає, що суть заходу забезпечення позову, який просить застосувати позивач, фактично полягає у скасуванні арешту, що є тотожним (схожий по своїй суті) позовній вимозі про зобов`язання банку знати арешт з картки «Картка киянина».

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у забезпеченні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя І. В. Литвинова