Справа №760/3087/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарі Омелько Г.Т.,

розглянувши заяву сторони позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

07.02.2024 до суду надійшла зазначена позовна заява, відповідно до вимог якої позивач просить стягнути з відповідача кошти в розмірі 43 099,09 дол.США, з яких: заборгованість за договором позики - 41 000,00 дол.США; 3% річних - 2 099,09 дол.США.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.02.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Разом з позовом стороною позивача подано заяву про забезпечення позову, у якій просить накласти арешт на грошові кошти, що належать відповідачу та знаходяться (обліковуються) на його банківських рахунках (депозитних, поточних, карткових) в усіх банківських або інших кредитно-фінансових установах на території України, в межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 1 619 224,19 грн.. За доводами сторони позивача, невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком істотні ускладнення чи взагалі унеможливить виконання рішення суду. Відповідачем не виконано обов`язок щодо повернення коштів у встановлений договором позики термін, а також після отримання вимоги про повернення коштів, що свідчить про недобросовісність поведінки останнього та наявності умислу на ухилення виконання такого обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, ч. 3 цієї статті передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Разом з тим, вбачається, що вимога сторони позивача є неконкретною, оскільки відсутні відомості щодо номерів рахунків, які належать відповідачу, банківських установ, в яких вони наявні.

Тобто, в матеріалах справи та доданих до неї документах не міститься жодної інформації та доказів про наявність будь-яких рахунків, належних відповідачу, на яких знаходяться кошти, на які суд своєю ухвалою може накласти арешт в межах вказаної суми.

Крім того, законом чітко визначено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Сам факт наявності у відповідача можливості розпоряджатися на свій розсуд належними йому грошовими коштами не є достатньо мотивованою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260, 353-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви сторони позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про боргу за договором позики.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І.А.Усатова