УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 490/2027/24

провадження № 61-15617ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал»,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року у складі судді Крамаренко Т. В. та ухвали Миколаївського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року, від 11 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В., Ямкової О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» (далі - МКП «Миколаївводоканал») про відшкодування шкоди повернуто позивачці на підставі частини третьої статті 185 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, 12 вересня 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яка відповідно до ухвали Миколаївського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року залишена без руху, ОСОБА_1 надано строк для подання заяви про поновлення строку, також витребувано цивільну справу.

20 вересня 2024 року до Миколаївського апеляційного суду надійшла цивільна справа № 490/2027/24.

25 вересня 2024 року ОСОБА_1 подала до Миколаївського апеляційного суду заяву про поновлення строку.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року підстави, наведені ОСОБА_1 в заяві про поновлення строку визнано неповажними. Запропоновано ОСОБА_1 надати заяву про поновлення пропущеного процесуального строку із зазначенням інших поважних причин його пропуску, з наданням доказів поважності. Також відмолено у задоволенні її заяви про звільнення від сплати судового збору та надано строк для його оплати.

10 жовтня 2024 року ОСОБА_1 подала до Миколаївського апеляційного суду заяву на виконання вимог вказаної ухвали, в якій просила поновити їй пропущений строк на подачу апеляційної скарги, а також звільнити її від сплати судового збору.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 11 жовтня 2024 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Апеляційний суд виходив із того, що на виконання вимог ухвали від 01 жовтня 2024 року заявницею нових підстав поважності пропуску строку не зазначено.

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвали Миколаївського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року, від 01 жовтня 2024 року, 11 жовтня 2024 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та зобов`язати Центральний районний суд м. Миколаєва розглянути її справу.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження, поза увагою суду стали обставини, на які вона посилалася при поданні апеляційної скарги. Зазначає також, що суд апеляційної інстанції грубо порушив норми процесуального права, зобов`язавши її - непрацездатну особу, сплачувати судовий збір. Вважає, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд відмовив їй у доступі до правосуддя.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвал Миколаївського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року та від 01 жовтня 2024 року необхідно відмовити з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню, може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду (пункт 25 частини першої статті 353 ЦПК України).

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Ураховуючи наведене, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено права касаційного оскарження ухвали суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Миколаївського апеляційного суду від 11 жовтня 2024 року необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , зміст ухвали Миколаївського апеляційного суду від 11 жовтня 2024 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку Суд дійшов з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно положень статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційним судом встановлено, що ухвала постановлена Центральним районним судом м. Миколаєва 20 червня 2024 року.

Копію зазначеної ухвали направлено на поштову адресу ОСОБА_1 , однак відомості про отримання нею вказаного поштового відправлення в матеріалах справи відсутні.

Натомість як вбачається з матеріалів справи, відповідно до поданої 21 серпня 2024 року заяви, ОСОБА_1 копію оскаржуваної ухвали та матеріали позовної заяви отримала 22 серпня 2024 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, 12 вересня 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Апеляційний суд ухвалою від 17 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без руху, надав строк для усунення недоліків, зокрема - подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2024 року із зазначенням поважних причин його пропуску. Витребував з Центрального районного суду м. Миколаєва матеріали цивільної справи № 490/2027/24.

20 вересня 2024 року до Миколаївського апеляційного суду надійшла цивільна справа № 490/2027/24.

25 вересня 2024 року ОСОБА_1 подано до Миколаївського апеляційного суду заяву про поновлення строку, яка обґрунтована тим, що копія оскаржуваної ухвали судом на адресу ОСОБА_1 не направлялась та нею не отримувалась, у зв`язку з чим, вона не могла звернутися до апеляційного суду з апеляційною скаргою у строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Апеляційний суд на підставі матеріалів справи встановив, що отримавши 22 серпня 2024 року копію оскаржуваної ухвали, ОСОБА_1 мала подати апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції у строк до 06 вересня 2024 року включно, натомість подала лише 12 вересня 2024 року.

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд ухвалою від 01 жовтня 2024 року визнав неповажними підстави на які посилалася ОСОБА_1 , як на поважність причин пропуску строку. Також, відмовив у задоволенні заяви про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору. Надав строк для усунення зазначених недоліків.

На виконання вимог зазначеної ухвали 10 жовтня 2024 року ОСОБА_1 подала до апеляційного суду заяву, в якій просила поновити їй пропущений строк на подачу апеляційної скарги, а також звільнити її від сплати судового збору.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Верховний Суд зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом.

Право на звернення до суду не є абсолютним, оскільки воно реалізується тільки в порядку і спосіб, встановлених законом, у цьому разі ЦПК України. Заявник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строком оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку.

Апеляційний суд, перевіривши доводи заяви ОСОБА_1 від 10 жовтня 2024 року, виснував, що її зміст зводиться до аргументації клопотання про звільнення її від сплати судового збору, тому, за відсутності нових доводів щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують, натомість, заявниця повторно наводить мотиви стосовно незгоди з результатом розгляду питання процесуального характеру, наполягаючи на суб`єктивній оцінці обставин, які стали підставою для відмови у поновленні процесуального строку.

Питання про поновлення строку для вчинення процесуальної дії вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у справі на всіх етапах розгляду, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду прав людини від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії»).

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394, частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадженняу справі за позовом ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Миколаївського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року, від 01 жовтня 2024 року, від 11 жовтня 2024 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник