суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю. щодо постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2024 року
Предметом позову Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - АТ «Укрексімбанк») є стягнення з ОСОБА_1 як поручителя заборгованості за кредитним договором.
Суд першої інстанції позов задовольнив та стягнув з нього заборгованість.
Апеляційний суд з таким висновком не погодився, скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення про відмову в позові.
Верховний Суд підтримав висновок суду апеляційної інстанції.Вважав, що суд правильно відмовив у задоволенні позову банку до поручителя, у зв`язку із припиненням поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України.
З такими висновками колегії суддівпогодитися не можемо йвідповідно до вимог статті 35 ЦПК України висловлюємо окрему думку.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Відповідно до статей 6 та 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
За встановленими судами обставинами, АТ «Укрексімбанк» відповідно до кредитного договору № 6013V3 від 29 листопада 2013 року надало позичальнику ПрАТ «Галичина» кредит у сумі 12 000 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16% річних на строк до 27 листопада 2014 року.
Виконання зобов`язань за цим кредитним договором забезпечено, зокрема порукою ОСОБА_1 на підставі укладеного 29 листопада 2013 року між ним, банком та позичальником договору поруки.
Частинами першою та другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Отже, необхідною умовою для застосування цієї норми права є встановлення факту відсутності згоди поручителя на зміну забезпеченого зобов`язання.
Підпунктом 2.1.6 пункту 2.1 статті 2 цього договору поруки передбачено, що поручитель надає згоду на забезпечення порукою за цим договором всіх зобов`язань позичальника за кредитною угодою, у тому числі з урахуванням всіх змін та доповнень до кредитної угоди, що можуть бути внесені в майбутньому, зокрема (але не виключно), щодо змін розміру процентної ставки за користування кредитом, строків сплати таких процентів, збільшення строку кредитування тощо.
Тобто, укладаючи договір поруки, сторони на власний розсуд визначили обсяг зобов`язань поручителя і, підписуючи такий договір, відповідач погодився відповідати за зобов`язання позичальника в повному обсязі, у тому числі з урахуванням зміни таких зобов`язань у майбутньому (зокрема щодо розміру процентної ставки).
Умова, визначена підпунктом 2.1.6 пункту 2.1 статті 2 договору поруки, є чіткою та зрозумілою, у судовому порядку відповідачем не оспорювалася.
Як встановили суди, 14 лютого 2014 року АТ «Укрексімбанк» та ПрАТ «Галичина» дійсно внесли зміни до умов кредитного договору та збільшили розмір процентної ставки за користування кредитом. Окремий договір з відповідачем не укладався.
Разом з тим, з огляду на свободу договору та його обов`язковість, враховуючи те, що, при укладенні договору поруки відповідач надав свою згоду на зміну забезпеченого зобов`язання, при цьому ні законом, ні умовами договору поруки не передбачений обов`язок банку додатково повідомляти поручителя про таку зміну шляхом укладення будь-яких додаткових угод чи договорів про внесення змін до договору поруки, Верховний Суд помилково погодився з висновком суду апеляційної інстанції про припинення поруки та відповідно відмову в позові.
До того ж, навіть якби й були підстави для припинення поруки відповідача згідно з частиною першою статті 559 ЦК України, то така порука могла б бути припинена лише в частині тих зобов`язань, які виникли після внесення банком та позичальником відповідних змін, тобто з 14 лютого 2014 року, що не звільняло б відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання позичальником в обсязі, що існував до зміни зобов`язання.
Судді А. Ю. Зайцев