У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про залишення позовної заяви без руху

04 листопада 2024 року справа № 542/1954/24

провадження № 2/542/566/24

Суддя Новосанжарського районного суду Полтавської області Кашуба М.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, у якому просив:

- розірвати шлюб, зареєстрований 27.09.2016 Новосанжарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 55;

- залишити проживати дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 177 ЦПК України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Однак, дослідивши матеріали справи, вважаю, що позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки вона подана без додержання вимог положень вищевказаних норм.

Пунктами 4 та 5 частини 3 статті 175 ЦПК визначено, що позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Між тим, позовна заява про розірвання шлюбу не містить викладу обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги щодо залишення проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Так само позовна заява не містить зазначення доказів, якими позивач може підтвердити обставини на обгрунтування своїх вимог щодо залишення проживання дітей разом з ним.

Суд зауважує, що на стадії подання позовної заяви у порядку цивільного судочинства позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо викладу певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

В свою чергу, матеріально-правова вимога позивача до відповідача повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

Водночас, суд зазначає, що у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, потерпіла особа обирає саме той засіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу та ґрунтується на законі.

Статтею 18 СК України визначено способи захисту сімейних прав та інтересів, а положеннями статті 161 СК України передбачено право батьків на звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дітей.

При цьому, судом, під час вирішення такого спору підлягають встановленню обставини, зокрема, щодо ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Диспозитивність цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже суд звертає увагу, що право вибору способу захисту, а в даному випадку способу захисту сімейних прав та інтересів та формулювання матеріально-правової вимоги належить виключно позивачу. Суд самостійно не обирає за позивача спосіб захисту порушеного права, якщо позивач самостійно не зазначає його у позовній заяві.

Варто зауважити, що з системного аналізу норм процесуального права слід дійти висновку про те, що зміст позовних вимог має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

У позовній заяві позивач вказав на те, що діти на даний час проживають разом з ним.

Однак, позовна заява не містить обгрунтувань щодо необхідності вирішення судом питання про залишення проживання дітей разом з батьком та не містить обгрунтувань щодо правових наслідків, які мають настати для сторін спору, а також для їх дітей у разі вирішення судом питання про залишення проживання дітей разом з батьком.

Через обраний позивачем спосіб формулювання матеріально-правової вимоги про залишення проживання дітей разом з ним суд не в змозі на стадії прийняття рішення щодо можливості відкриття провадження у справі визначити зміст позовних вимог через призму передбачених законом способів захисту сімейний прав та інтересів, а також їх спрямованість на реальне настання правових наслідків та яких саме.

З огляду на викладене, позивачу слід зазначити які саме його права були порушені у правовідносинах щодо визначення місця проживання дітей та навести мету та підстави захисту порушених прав саме у обраний ним спосіб формулювання матеріально-правової вимоги про залишення проживання дітей разом з ним, а також зазначити до яких саме правових наслідків для сторін спору та для їх неповнолітніх дітей призведе вирішення судом питання щодо залишення проживання дітей разом з батьком.

Суд враховує, що позивач посилався на постанову Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18. Проте, позивач не врахував, що вказана постанова не встановлює для суду обов`язок вирішувати питання щодо залишення проживання дітей з одним із батьків під час вирішення спору про розірвання шлюбу та не нівелює обов`язок позивача подавати позовну заяву з додержанням вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України.

Крім того, встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за одну вимогу немайнового характеру, в той час як фактично позивач заявив три немайнових вимоги, а саме:

- розірвати шлюб, зареєстрований 27.09.2016 Новосанжарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №55;

- залишити проживати дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- залишити проживати сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлюється ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2024 року - 3028,00 грн.

Враховуючи те, що позивачка звернулася із трьома вимогами немайнового характеру, то за такі вимоги підлягає сплаті судовий збір у розмірі 3633,60 грн (3028,00 грн. х 0,4 х 3). Водночас, враховуючи, що позивачкою за одну вимогу немайнового характеру сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, сума судового збору, яку слід доплатити за інші дві немайнові вимоги становить 2422,40 грн, за наступними реквізитами:

Отримувач коштівГУК у Полт. обл/тг смт Н.Санж/22030101
Код отримувача (код за ЄДРПОУ)37959255
Банк отримувачаКазначейство України (ел. адм. подат.)
Рахунок отримувачаUA0016620
Код банку отримувача (МФО)899998
Код класифікації доходів бюджету22030101
Найменування коду класифікації доходів бюджету Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених вище недоліків.

Судом при постановленні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Звертається увага позивача на те, що якісна підготовка справи до розгляду, спрямована в першу чергу на захист інтересів самих учасників справи.

Керуючись статтями 175, 177, 185, 187 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Роз`яснити, що в разі невиконання ухвали суду у встановлений строк, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута особі, яка її подала.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М. І.