УХВАЛА

05 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 369/8629/16-ц

провадження № 61-13358ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , правонаступниками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Бишевець Руслан Валерійович, про визнання правочину недійсним та визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , правонаступниками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Бишевець Р. В., про визнання правочину недійсним та визнання договорів недійсними.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , про визнання правочину недійсним і визнання договорів недійсними відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 03 травня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2024 року у цій справі повернуто заявниці.

01 жовтня 2024 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2024 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.

ОСОБА_1 порушено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин.

Ухвалою Верховного Суду від 14 жовтня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків: наведення поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень, надання документу на підтвердження доплати судового збору у встановлених законом порядку і розмірі.

Недоліки касаційної скарги усунуто частково, з огляду на таке.

На обґрунтування раніше поданого клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень заявниця вказує, що повний текст постанови апеляційного суду вона та її представник не отримували. На підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень заявниця посилаєтьсяна введений в Україні воєнний стан та постійні обстріли місця проживання заявниці (м. Боярка, Київська область), обмеження електропостачання, у зв`язку з чим неможливо було вчасно і безпечно підготувати касаційну скаргу.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Наведені ОСОБА_1 причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 12 березня 2024 року не дають достатніх підстав для визнання їх поважними з огляду на таке.

Зі змісту постанови Київського апеляційного суду від 12 березня 2024 року слідує, що ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 були присутні в судовому засіданні 12 березня 2024 року, а отже заявниця була обізнана про ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення.

Повний текст постанови Київського апеляційного суду від 12 березня 2024 року складено 20 березня 2024 року та 22 березня 2024 року забезпечено надання загального доступу до судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Вперше ОСОБА_1 подала касаційну скаргу 22 квітня 2024 року, яку ухвалою Верховного Суду від 03 травня 2024 року повернуто.

Згідно з інформацією з Єдиної автоматизованої системи діловодства Верховного Суду, ухвала Верховного Суду від03 травня 2024 року вручена заявниці особисто 17 травня 2024 року, що підтверджується поштовим повідомленням АТ «Укрпошта» за трек-номером 848.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу чи цивільного обороту.

З практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведення заявником поважності причин пропуску процесуального не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін спору та правову визначеність у цивільних правовідносинах. Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження остаточного судового рішення є порушенням принципу правової визначеності.

У параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не є необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Подібні висновки викладені Європейським судом з прав людини у рішеннях від 09 листопада 2004 року у справі «Науменко проти України», від 18 січня 2005 року у справі «Полтораченко проти України» та від 08 листопада 2005 року у справі «Тімотієвич проти України».

Посилання ОСОБА_1 на Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64, дію режиму воєнного стану Верховний Суд, періодичне відключення енергопостачання є загальними. Сам факт введення в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року не свідчить про наявність підстав для поновлення пропущеного процесуального строку. Заявницею не наведено реальних, релевантних фактичних обставин, які зумовлені воєнним станом чи відсутністю енергопостачання, і були перешкодою у вчиненні процесуальних дій протягом тривалого часу.

Доводи заявниці, що зазначені у заяві, яка подана на виконання ухвали Верховного Суду від 14 жовтня 2024 року, про неотримання постанови апеляційного суду суперечать змісту касаційної скарги, у якій заявниця вказує, що отримала оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції 21 березня 2024 року.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не зазначено обґрунтованих, незалежних від неї реальних причин пропуску строку звернення з касаційною скаргою на оскаржувані судові рішення, не доведено наявності об`єктивних перешкод для звернення з повторною касаційною скаргою у період з травня 2024 року до жовтня 2024 року, суд касаційної інстанції визнає наведені заявницею підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Оскільки наведені у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень підстави для поновлення цього строку є неповажними, у відкритті касаційного провадження належить відмовити.

Керуючись частинами першою, третьою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2024 року відмовити.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , правонаступниками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Бишевець Руслан Валерійович, про визнання правочину недійсним та визнання договорів недійсними.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович