Справа № 496/947/15-ц
Провадження № 4-с/496/13/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Пасечник М.Л.

за участю секретаря - Черних Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, яку в подальшому уточнив, та просить суд: - визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. щодо прийняття 05.08.2024 року заяви про відкриття виконавчого провадження; - визнати неправомірною постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2024 року; - зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2024 року та повернути виконавчий лист стягувачу без прийняття до виконання; - визнати неправомірною постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. про арешт коштів боржника від 05.08.2024 року; - зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. скасувати постанову про арешт коштів боржника від 05.08.2024 року та зняти арешт з банківського рахунку, на який ОСОБА_1 отримує пенсію; - визнати неправомірною постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. про стягнення з боржника основної винагороди від 05.08.2024 року; - зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 05.08.2024 року.

В обґрунтування скарги зазначено, що 22.08.2024 року ОСОБА_1 отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2024 року з ідентифікатором доступу до виконавчого провадження та ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчих проваджень (код доступу 6601Д2БД2ВБА), йому стало відомо, що приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В. (далі - приватний виконавець) 05.08.2024 року відкрив виконавче провадження та здійснив інші дії щодо скаржника, з порушенням норм діючого законодавства та з порушенням ОСОБА_1 прав. Приватний виконавець отримав 05.08.2024 року заяву від представника АТ «Укрсиббанк» Захарчук Т.С., не перевіривши повноваження такого представника, не перевіривши строки подання виконавчого документу, одразу відкрив виконавче провадження. Заява була подана приватному виконавцю 05.08.2024 року та зареєстрована за вх. №2091 від 05.08.2024 року. До заяви додана копія довіреності від 01.05.2024 року № 27-1-01/5035, якою начальник Департаменту зі стягнення боргів АТ «Укрсиббанк» Вовк А.В., яка діє на підставі Статуту, на підставі Договору про надання послуг № 01/08/1 від 01.08.2019 року, укладеного між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Спеціалізована компанія «Фарес», уповноважує ТОВ «Спеціалізована компанія «Фарес» в особі Захарчук Т.Є. здійснювати наступні дії щодо боржників, перелік яких визначено у Договорі про надання послуг №01/08/1 від 01.08.2019 року. Також у довіреності зазначено, що довіреність дійсна за умови наявності Договору про надання послуг №01/08/1 від 01.08.2019 року, в якому зазначено перелік боржників, правові дії щодо примусового стягнення заборгованості яких від імені AT «Укрсиббанк» доручається здійснювати ТОВ «Спеціалізована компанія «Фарес», в особі Агабалаєвої Я.В. Довіреність підписана Головою Правління AT «Укрсиббанк» Дюпуш Лоран Філіп Ніколя Шарль. Зі змісту довіреності вбачається, що начальник Департаменту зі стягнення боргів AT «Укрсиббанк» Вовк А.В. на підставі Статуту (Статут не надано ) уповноважує двох осіб - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , при цьому ОСОБА_4 не підписує таку довіреність, довіреність підписана зовсім іншої особою, а саме Головою Правління AT «Укрсиббанк» Дюпуш Лоран Філіп Ніколя Шарль. Довіреність не містить відомостей, на підставі яких статутних документів або інших розпорядчих документів діє Голова Правління AT «Укрсиббанк» Дюпуш Лоран Філіп Ніколя Шарль та відомостей, що саме він уповноважує ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Також довіреність не містить відомостей про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 можуть діяти окремо, тобто одна довіреність на двох осіб, які можуть діяти виключно спільно, окремо вони не мають повноважень діяти, отже довіреність суперечить нормам діючого ЦК України та не підтверджує повноваження ОСОБА_6 на представництво інтересів стягувача. Довіреність дійсна за умови наявності Договору про надання послуг №01/08/1 від 01.08.2019 року, в якому зазначено перелік боржників, але ознайомившись з доданим до заяви реєстром кредитних угод, щодо яких Виконавець надає послуги, спрямовані на сприяння погашенню заборгованості за Договором про надання послуг №01/08/1 від 01.08.2019 року, від 29.11.2019 року та від 30.12.2020 року, у наданих реєстрах відсутні відомості про ОСОБА_1 як боржника, що дає підстави стверджувати, що довіреність від 01.05.2024 року №27-1-01/5035 не дійсна, оскільки не відповідає умовам Договору про надання послуг №01/08/1 від 01.08.2019 року, в якому не зазначено у переліку боржників прізвище, ім`я та по-батькові ОСОБА_1 . Приватний виконавець не перевірив повноваження представника стягувача, чим порушив ч.2, ч.3 ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження» та проявив недбалість щодо недійсності наданої довіреності.

05.10.2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIIІ. Відповідно до п.7 Розділу XIII «Перехідні та прикінцеві положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Частинами 4,5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. Тлумачення ч.ч.4, 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. Таким чином, повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконанні, в межах строку, встановленого ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавчий лист 03.08.2021 року був повернутий стягувачу на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий лист пред`явлено до виконання 05.08.2024 року, тобто поза межами трирічного строку, при цьому стягувач не звертався до суду про поновлення пропущених строків для подання виконавчого документу. Тобто приватний виконавець не мав права та законних підстав відкривати виконавче провадження після спливу строків для пред`являння виконавчого листа. Відкриття виконавчого провадження після спливу строків, встановлених виконавчим листом, не передбачено законодавством, яке регулює порядок здійснення виконавчих дій, крім цього заяву про відкриття виконавчого провадження подано особою, яка не підтвердила своїх повноважень на право діяти від імені стягувача. Відповідно приписів ч.2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. 05.08.2024 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. Приватний виконавець обізнаний, що ОСОБА_1 є отримувачем пенсії, яка є єдиним його доходом. Наразі рахунки ОСОБА_1 протиправно заблоковані та він не отримує мінімальну пенсію у розмірі 2361 грн., яка є єдиним джерелом для існування, а приватний виконавець знаючи про це, наклав арешт на пенсійні кошти та проігнорував висновки у рішенні Конституційного Суду України від 22.03.2023 року №3-р(ІІ)/2023 у справі 398/2022(227/22), які є обов`язковими, в тому числі і для приватного виконавця, тому ОСОБА_1 вважає, що постанова про арешт коштів боржника від 05.08.2024 року є незаконною та підлягає скасуванню.

Представник АТ «Укрсиббанк» - Агабалаєва Я.В. надала до суду письмові пояснення, в яких просила відмовити у задоволенні скарги. При цьому пояснила, що 30.05.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51246305. 19.02.2018 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в рамках ВП №51246305. 02.02.2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64340472. 03.08.2021 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в рамках ВП №64340472. 05.08.2024 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №75709057. 05.10.2016 року набув чинності Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, а Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року втратив чинність. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року виконавчі документи пред`являються до примусового виконання протягом трьох років. Згідно ч.2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки, зазначені в частині першій цієї статті встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили. Також, пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» передбачено, що строк пред`явлення виконавчих документів до виконання, виданих до 05.10.2016 року збільшено і тепер вони пред`являються в строки встановлені цим законом, тобто в продовж 3 років. Згідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. Беручи до уваги, що 03.08.2021 року по боржнику ОСОБА_1 . головним державним виконавцем Біляївського ВДВС в Одеському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, що в свою чергу свідчить про те, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривався, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання на момент подання заяви про відкриття виконавчого провадження не закінчився. Термін пред`явлення виконавчого листа №496/947/15-ц по боржнику ОСОБА_1 після винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 03.08.2021 року становив три роки, до 03.08.2024 року. 30.07.2024 року представником АТ «Укрсиббанк» було повторно пред`явлено виконавчий лист № 496/947/15-ц по боржнику ОСОБА_1 на примусове виконання, тобто протягом трьох років. Отже твердження скаржника про те, що виконавчий лист пред`явлено 05.08.2024 року не відповідають дійсності. Відповідно стягувач пред`явив виконавчий лист до приватного виконавця без пропуску строку, а приватним виконавцем правомірно та з урахуванням вимог чинного законодавства було відкрито ВП № 75709057.

Представник приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_7 - ОСОБА_8 надала до суду письмові пояснення, в яких просила відмовити у задоволенні скарги. При цьому зазначила, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1)назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. Стягувач після отримання виконавчого документа пред`являє до примусового виконання даний документ разом із заявою про примусове виконання рішення, виконавцю за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що знаходяться на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України. У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок/електронний гаманець боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банках, небанківських надавачах платіжних послуг для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч.3 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»). Частиною 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Відповідно матеріалів виконавчого провадження, підставою для прийняття виконавчого документу до примусового виконання є заява стягувача про відкриття виконавчого провадження від 30.07.2024 року. До заяви про відкриття виконавчого провадження додано наступні додатки: оригінал виконавчого листа №496/947/15-ц виданий Біляївським районним судом Одеської області 20.01.2016 року; засвідчені належним чином копії документів на підтвердження повноважень представника АТ «Укрсиббанк». Після отримання скарги ОСОБА_1 та ознайомлення з її змістом, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. було встановлено, що до АСВП помилково була відсканована інша довіреність представника стягувача. Вказану технічну помилку допущено помічником приватного виконавця, якого наразі вже звільнено. Станом на дату розгляду скарги, в АСВП виправлена зазначена технічна помилка. 24.02.2022 року Президент України підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Згідно з указом воєнний стан запроваджується з 5:30 год. 24.02.2022 року строком на 30 діб. Законом №2129-1Х від 15.03.2022 розділ XІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2, згідно з підпунктом 4 якого тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Тобто усі строки, які є в Законі, перериваються до припинення або скасування воєнного стану. Виконавчий документ є документом строковим, тобто має виконавчу силу тільки протягом строку встановленого законом. Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (виконавча давність) - це встановлений законом строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання і стати підставою для відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчих дій, спрямованих на реалізацію припису юрисдикційного акта. Стягувач направив на адресу приватного виконавця рекомендованим поштовим відправленням виконавчий документ разом із заявою про відкриття виконавчого провадження та додатками 30.07.2024 року. Рекомендований лист отримано приватним виконавцем 02.08.2024 року. Отже представник приватного виконавця вважає, що твердження скаржника відносно пропуску строків пред`явлення виконавчого листа є безпідставними. Частиною 1 ст. 48 Закону №1404-VІІІ визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; отримувати від банків та інших фінансових установ, небанківських надавачів платіжних послуг, емітентів електронних грошей інформацію про наявність рахунків/електронних гаманців та/або стан рахунків/електронних гаманців боржника, рух коштів та операції за рахунками/електронними гаманцями боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком (п.п. 3,14, 21 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»). Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до пункту 1 частини другої статті 8 Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (абзац 2 ч.2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»). Частиною 2 ст. 48 3акону України «Про виконавче провадження» встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом. Законом №1404-VIII та розділом X «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції, відповідно до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (ч.3 ст. 68 Закону № 1404-VIII). Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч.3 ст. 52 Закону №1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч.4 ст. 59 Закону №1404-VIII. Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до постанови про арешт коштів від 05.08.2024 року у виконавчому провадженні №75709057, дотримано норми ст. 59 Закону України « Про виконавче провадження». Накладено арешт на кошти в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 1565459,74 грн. В постанові зазначено, що арешт накладено на кошти, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, використання, накладання арешту/або звернення що мають спеціальний режим, стягнення на які заборонено законом. Боржник ОСОБА_1 не звертався до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області з відповідною заявою про зняття арешту з відповідного рахунку, який має спеціальний режим використання.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, але у прохальній частині скарги просив розглядати скаргу за його відсутності.

Представник АТ «Укрсиббанк» у судове засідання не з`явилася, але через підсистему «Електронний суд» надіслала письмову заяву, в якій просила скаргу розглянути за її відсутності, відмовити у задоволенні скарги.

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В. не з`явився, але представник за довіреністю - ОСОБА_8 через підсистему «Електронний суд» надіслала письмову заяву, в якій просила скаргу розглянути за відсутності приватного виконавця.

Судом, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.01.2016 року Біляївським районним судом Одеської області було видано виконавчий лист №496/947/15-ц про стягнення на користь ПАТ «Укрсиббанк» солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_1 суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за Кредитним Договором №0 від 23.11.2006 року - в розмірі 14,746.64 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05.02.2015 року становить 265,436.03 гривень - заборгованість по кредиту та процентам та 2,161.98 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, з яких: 14,007.99 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05.02.2015 року становить 252,140.50 гривень - кредитна заборгованість; 738.65 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05.02.2015 року становить 13,295.52 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 1,437.66 гривень - пеня за прострочення сплати кредиту; 4,558.08 гривень - пеня за прострочення сплати процентів. за Кредитним Договором №0 від 09.11.2007 року - в розмірі 19,723.42 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05.02.2015 року становить 355,016.89 гривень - заборгованість по кредиту та процентам та 3,618.89 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, з яких: 18,364.73 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05.02.2015 року становить 330,560.79 гривень - кредитна заборгованість; 1,358.69 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05.02.2015 року становить 24,456.10 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 2,006.64 гривень - пеня за прострочення сплати кредиту; 1,612.25 гривень - пеня за прострочення сплати процентів.

30.05.2016 року заступником начальника Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Яровим В.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51246305 з виконання виконавчого листа №496/947/15-ц, виданим Біляївським районним судом Одеської області 20.01.2016 року.

19.02.2018 року у виконавчому провадженні №51246305 в.о. начальника Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Яровим В.М. було винесено постанову про повернення виконавчого листа №496/947/15-ц від 20.01.2016 року стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

02.02.2021 року головним державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кольца К.Ю. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64340472 з виконання з виконання виконавчого листа №496/947/15-ц, виданим Біляївським районним судом Одеської області 20.01.2016 року.

03.08.2021 року головним державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кольца К.Ю. у виконавчому провадженні 64340472 було винесено постанову про повернення виконавчого листа №496/947/15-ц від 20.01.2016 року стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

01.08.2019 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Спеціалізована компанія «Фарес» було укладено договір про надання послуг №01/08/1.

30.04.2024 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Спеціалізована компанія «Фарес» було укладено додаткову угоду №12 до договору №01/08/1 від 01.08.2019 року.

01.05.2024 року АТ «Укрсиббанк» в особі начальника Департаменту зі стягнення боргів АТ «Укрсиббанк» Вовк А.В., яка діє на підставі Статуту, на підставі договору про надання послуг №01/08/1 від 01.08.2019 року, укладеного між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Спеціалізована компанія «Фарес», видала довіреність, якою уповноважила ТОВ «Спеціалізована компанія «Фарес», в особі Захарчук Т.Є., відповідно до договору про надання послуг №01/08/1 від 01.08.2019 року, здійснювати дії щодо боржників, перелік яких визначено у договорі про надання послуг №01/08/1 від 01.08.2019 року: представляти інтереси АТ «Укрсиббанк». Довіреність підписана начальником Департаменту зі стягнення боргів АТ «Укрсиббанк» А. Вовк.

30.07.2024 року представник АТ «Укрсиббанк» - Захарчук Т.Є. звернулася до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. з заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Біляївського районного суду Одеської області №496/947/15-ц від 20.01.2016 року. Додатками до заяви вказано оригінал виконавчого листа №496/947/15-ц та копії документів на підтвердження повноважень представника стягувача. Вказану заяву було надіслано на адресу приватного виконавця 30.07.2024 року, що підтверджується листом з описом вкладень. 05.08.2024 року заява зареєстрована приватним виконавцем, що підтверджується відповідним штампом.

31.07.2024 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Спеціалізована компанія «Фарес» було укладено додаткову угоду №13 до договору про надання послуг №01/08/1 від 01.08.2019 року та викладено договір в новій редакції.

05.08.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №75709057 з виконання виконавчого листа №496/947/15-ц виданого Біляївським районним судом Одеської області 20.01.2016 року про стягнення на користь АТ «Укрсиббанк» солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_1 заборгованості.

05.08.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. в рамках виконавчого провадження №75709057 було винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , а саме накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

05.08.2024 року в рамках виконавчого провадження №75709057 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. було винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди.

ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію у розмірі 2361 грн., що підтверджується відповіддю на запит №21907533 від 07.08.2024 року.

Відповідно до ч.1 ст. 129-1 Конституції України Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. У п.9 ч.3 ст. 129 Конституції України зазначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Вказані конституційні положення знайшли своє продовження у ЦПК України, а також у Законі України «Про судоустрій і статус суддів». Так, ч.ч. 1,2 ст. 18 ЦПК України та ч.ч. 2, 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, забезпечення виконання судових рішень покладається, у тому числі, на суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші процесуальні засоби, сприяють реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

На важливість належного виконання судових рішень неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Конституційний Суд України у рішенні від 15.05.2019 року № 2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч.2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення) вказав, що судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України (абзац 15 п. 3 мотивувальної частини рішення від 07.05.2002 року № 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац 8 п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини рішення від 23.11.2018 року № 10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого ст. 55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Конституційний Суд України, взявши до уваги ст.ст. 3, 8, ч.ч.1,2 ст. 55, ч.ч.1,2 ст. 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Конституційний Суд України наголосив, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців, відповідно до ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон).

Статтею 1 Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст. 2 Закону).

Заходами примусового виконання рішень, відповідно до ст. 10 Закону, є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частинами 3,4 ст. 16 Закону передбачено, що представництво юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом чи установчими документами юридичної особи, або через представників юридичної особи.

Представником юридичної особи у виконавчому провадженні може бути особа, яка відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань має право вчиняти дії від імені такої юридичної особи без довіреності. Повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону. Представник може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти така особа. Дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи у виконавчому провадженні можуть міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або у виданій довіреності.

У поданій скарзі ОСОБА_1 зазначив, що довіреність, на підставі якої представник АТ «Укрсиббанк» - Захарчук Т.Є. звернулася до приватного виконавця з заявою про відкриття виконавчого провадження, є недійсною.

Проте, суд не погоджується з такими доводами скаржника, оскільки в матеріалах справи наявна довіреність №27-1-01/5035 від 01.05.2024 року, якою АТ «Укрсиббанк» в особі начальника Департаменту зі стягнення боргів АТ «Укрсиббанк» Вовк А.В., яка діє на підставі Статуту, на підставі договору про надання послуг №01/08/1 від 01.08.2019 року, укладеного між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Спеціалізована компанія «Фарес», уповноважила ТОВ «Спеціалізована компанія «Фарес», в особі Захарчук Т.Є., відповідно до договору про надання послуг №01/08/1 від 01.08.2019 року, представляти інтереси АТ «Укрсиббанк».

Крім того, представник стягувача до письмових пояснень долучила копію договору про надання послуг №01/08/1 від 01.08.2019 року, укладеного між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Спеціалізована компанія «Фарес», що вкотре підтверджує повноваження представника Захарчук Т.Є.

Поряд з цим, суд враховує пояснення представника приватного виконавця, яка зазначила про те, що до АСВП помилково була відсканована інша довіреність представника стягувача. Вказану технічну помилку допущено помічником приватного виконавця, якого наразі вже звільнено. Станом на дату розгляду скарги, в АСВП виправлена зазначена технічна помилка.

Враховуючи надані докази, у суду відсутні підстави ставити під сумнів дійсність довіреності, з якою представник АТ «Укрсиббанк» - Захарчук Т.Є. звернулася до приватного виконавця з заявою про відкриття виконавчого провадження.

Вирішуючи скаргу ОСОБА_10 в частині пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 12 Закону передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Судом встановлено, що 03.08.2021 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в рамках ВП №64340472, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання переривався.

Враховуючи положення ст. 12 Закону, строк пред`явлення виконавчого листа №496/947/15-ц щодо боржника ОСОБА_1 після винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 03.08.2021 року, становив 3 роки, тобто до 03.08.2024 року.

ОСОБА_1 у поданій скарзі зазначив, що стягувачем пропущено строки пред`явлення виконавчого листа №496/947/15-ц до виконання, оскільки його пред`явлено до виконання 05.08.2024 року, тобто поза межами трирічного строку, при цьому стягувач не звертався до суду про поновлення пропущених строків для подання виконавчого документу.

Проте такі доводи скаржника є неспроможними, оскільки судом встановлено, що представником АТ «Укрсиббанк» було повторно пред`явлено виконавчий лист №496/947/15-ц щодо боржника ОСОБА_1 до виконання 30.07.2024 року, тобто в межах трирічного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Крім того, 24.02.2022 року на підставі Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан.

Законом №2129-1Х від 15.03.2022 розділ XІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2, згідно з підпунктом 4 якого тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

З цього приводу суд вважає слушним зауваження представника приватного виконавця, яка зазначила про те, що у зв`язку з введення воєнного стану на території України усі строки, які є в Законі, перериваються до припинення або скасування воєнного стану.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо прийняття 05.08.2024 року заяви про відкриття виконавчого провадження; визнання неправомірною постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2024 року; зобов`язання приватного виконавця скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2024 року та повернути виконавчий лист стягувачу без прийняття до виконання.

Щодо скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірною постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. про арешт коштів боржника від 05.08.2024 року; зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. скасувати постанову про арешт коштів боржника від 05.08.2024 року та зняти арешт з банківського рахунку, на який ОСОБА_1 отримує пенсію, слід зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 48 Закону передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (ст. 56 Закону).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 18 Закону).

Пунктом 7 ч.3 ст. 18 Закону визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до пункту 1 частини другої статті 8 Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (абзац 2 ч.2 ст. 48 Закону).

У постанові Великої Палати Верховного суду від 19.05.2020 року по справі №905/361/19 вказано, що під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч.3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч.4 ст. 59 Закону).

Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках (ч.3 ст. 52 Закону).

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.06.2022 року по справі № 760/18128/20 дійшов висновку, що зняття арешту з коштів, що складають пенсію, здійснюється виконавцем відповідно до ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із пенсії, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац 2 ч.2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому передбачене абзацом 2 ч.2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до п.п. 1 ч.4 ст. 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою (стипендією, пенсією тощо) боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.04.2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).

Отже, боржник ОСОБА_1 вправі звернутися до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова С.Г. з відповідною заявою про зняття арешту з відповідного рахунку.

При цьому, матеріали справи не містять даних про те, що боржником приватному виконавцю були надані документи, які підтверджують статус коштів виключно із пенсії, і що його рахунок має спеціальний режим використання, з метою скасування арешту у позасудовому порядку.

Зняття арешту з коштів, що складають пенсію, здійснюється виконавцем відповідно до ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із пенсії, в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до ч.2 вищевказаної статті.

Суд не вбачає підстав для визнання неправомірною постанову про арешт коштів боржника від 05.08.2024 року, зобов`язання приватного виконавця скасувати вказану постанову, оскільки суд не встановив неправомірність дій приватного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника.

Поряд з цим, суд враховує ту обставину, що приватний виконавець у постанові про арешт коштів боржника ОСОБА_1 зазначив про накладення арешту на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

Тобто, у спірній постанові про арешт коштів боржника визначено перелік коштів, які не підлягають арешту. Станом на час винесення оскаржуваної постанови 05.08.2024 року про арешт коштів боржника приватний виконавець не мав інформації про віднесення рахунків боржника до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання або щодо отримання доходу виключно із пенсії.

Разом з тим, скаржник не надав доказів тому, що Банк повідомив приватного виконавця про неможливість накладення арешту на рахунок ОСОБА_1 .

Таким чином, приватний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову 05.08.2024 року про арешт коштів боржника, діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Вирішуючи питання щодо визнання неправомірної постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 05.08.2024 року та зобов`язання приватного виконавця скасувати вказану постанову, суд вважає, що скарга в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 не наведено, а судом не встановлено жодної обставини, яка б свідчила про неправомірність її винесення.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, у задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі з вищенаведених підстав.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.12,13, 76-81,89, 260, 261, 353, 354, 447-451 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя М.Л. Пасечник