Справа № 953/6664/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м.Харків

Київський районний суд м. Харкова

у складі головуючого: судді Колесник С.А.,

при секретарі судового засідання Смаль Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Калмикова Л.К., звернулася до Київського районного суду м.Харкова з позовною заявою до Харківської міської ради, відповідно до якого просить визнати за ОСОБА_1 право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 27,0 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті дідуся - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є єдиним онуком померлого ОСОБА_2 та єдиним спадкоємцем за правом представлення за своїм померлим батьком ОСОБА_3 , який був єдиним сином померлого ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 (дід позивача) з 12.03.1961 року по 23.03.2020 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 (баба позивача).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 (баба позивача). ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 (батько позивача).

Після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина, до складу якої входить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 (п`ять Г), загальною площею 43, 1 кв.м., житловою площею 27, 0 кв.м. ОСОБА_2 придбав дану квартиру в період перебування у зареєстрованому шлюбі.

Після смерті дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_4 23.03.2020 року, її чоловік, тобто дід позивача, автоматично набув права на успадкування її частки квартири. Це відбулося внаслідок того, що він постійно проживав разом з нею, не заперечував проти прийняття спадщини та не відмовився від неї в установлений законодавством термін. Незважаючи на те, що правовстановлюючі документи ним офіційно не були оформлені, він вважається фактичним спадкоємцем та власником квартири.

Водночас, їхній син ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент смерті матері не був зареєстрований за її адресою і не подавав жодної заяви про прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Назаренка В.П. в межах встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого діда, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка є двокімнатною, загальною площею 43, 1 кв.м., житловою площею 27, 0 кв.м., якою спадкодавець володів на праві спільної сумісної власності подружжя.

Однак, 15 червня 2024 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Назаренка В.П виніс постанову № 67/02-31 про відмову у вчинені нотаріальних дій у зв`язку із відсутністю документів, які дозволяють встановити правовий режим майна та розмір часток у квартирі, що належали спадкодавцеві ОСОБА_2 та його дружині, ОСОБА_4 , що унеможливлює безспірне підтвердження спадкових прав позивача без ризику порушення вимог чинного законодавства, зокрема через відсутність відповідних правовстановлюючих документів та чітких даних у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 383047960.

У зв`язку із вищевикладеним, позивач просив визнати за ним право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (п`ять Г), загальною площею 43, 1 кв.м., житловою площею 27, 0 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті свого діда - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2024 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, почато підготовче провадження. Задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Калмикової Л.К. про витребування доказів.

08.08.2024 до суду із Першої Харківської міської державної нотаріальної контори надійшов лист №1040/01-16 від 01.08.2024 (а.с.63).

Ухвалою суду від 04.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у порядку загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про проведення судового засідання на його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник позивача - адвокат Калмикова Л.К. подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач Харківська міська рада у судове засідання не прибула, про дату та час повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Судом встановлено, що з 12.03.1961 по 23.03.2020 року дід позивача ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з бабою позивача ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про одруження Серії НОМЕР_1 від 01.03. 1961 року (а.с.20).

В період шлюбу дід ОСОБА_2 та баби ОСОБА_4 народився син - ОСОБА_3 (батько позивача), ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 від 01.02.1961 року (а.с.17).

У період зареєстрованого шлюбу із ОСОБА_4 дід позивача ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівля - продажу від 27.05.1992 року (а.с.21).

ІНФОРМАЦІЯ_5 народився онук ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , син ОСОБА_3 . Цей факт підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 25.11.1983 року (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла баба позивача ОСОБА_4 , про що Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено актовий запис № 4438 (а.с.22).

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер батько позивача ОСОБА_3 (син ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ), про що Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено актовий запис № 9944 (а.с.23).

Після смерті ОСОБА_4 (баба позивача) залишилося спадкове майно: частка квартири АДРЕСА_1 .

Оскільки на момент смерті своєї матері ОСОБА_3 (батько позивача) не був зареєстрований за однією адресою з нею і не звертався із заявою про прийняття спадщини, а ОСОБА_2 (дід позивача) постійно проживав разом із ОСОБА_4 на час відкриття спадщини (на день смерті), то, відповідно до ст. 1268 ЦК України, він вважається таким, що прийняв спадщину. Водночас протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини, проте за життя не оформив своїх спадкових прав і не отримав правовстановлюючого документа, тобто фактичним власником квартири став дід позивача ОСОБА_2 .

З матеріалів справи встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , звертався до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Назаренка В.П. у межах встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого діда ОСОБА_2 .

Проте 15.06.2024 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Назаренко В.П. виніс постанову № 67/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю документів, що дозволяють встановити правовий режим майна та визначити розмір часток у квартирі, які належали спадкодавцю ОСОБА_2 та його дружині ОСОБА_4 (а.с.28-30).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов таких висновків.

Згідно положень ст. 16 Закону України «Про власність» (що діяв на момент укладення договору купівлі - продажу квартири та втратив чинність на підставі ЗУ № 997-V ( 997-16 ) від 27.04.2007) майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю (який був чинним до 01 січня 2004 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Судом встановлено, що 27.05.1992 року був укладений Договір купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (покупець - дід позивача ОСОБА_2 ). Стороною вказаного договору був дід позивача. Дана квартира була зареєстрована в повному обсязі за дідом позивача на праві приватної власності, що підтверджується довідкою про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна від 08.03.2024 року № 1144318.

Оскільки квартира була придбана дідом позивача у зареєстрованому шлюбі, вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, за загальним правилом по 1/2 кожному з подружжя. Після смерті баби позивача частка вищевказаної квартири, яка належала їй, була успадкована її чоловіком - дідом позивача, оскільки на час відкриття спадщини він постійно проживав разом з нею, протягом встановленого законом строку не заявив про відмову від спадщини, а відтак вважається таким, що прийняв спадщину, проте за життя не оформив своїх спадкових прав і не отримав правовстановлюючого документа, тобто фактичним власником квартири став дід позивача ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За загальними правилами частини другої статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Керуючись положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України, ст. 28 КпШС України (чинний на момент укладення договору купівлі-продажу квартири), ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК України, суд доходить висновку, що бабі та діду позивача квартира як подружжю належала на праві спільної сумісної власності, а оскільки жодного договору про поділ нерухомого майна, шлюбного договору чи іншого правочину між ними не було укладено, частки кожного із співвласників у праві спільної власності слід вважати рівними, оскільки протилежного не встановлено.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

На підставі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Приписами ст. 1220 ЦК України унормовано, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Статтею 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Нормами ст. 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

На підставі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

На підставі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 є єдиним онуком померлого ОСОБА_2 та єдиним спадкоємцем за правом представлення за своїм померлим батьком ОСОБА_3 , який був єдиним сином померлого ОСОБА_2 , інші спадкоємці за законом, які б прийняли спадщину за померлим ОСОБА_2 (дідом позивача), крім ОСОБА_3 (батька позивача), відсутні, беручи до уваги, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (бабі та діду позивача) квартира як подружжю належала на праві спільної сумісної власності, а оскільки жодного договору про поділ нерухомого майна, шлюбного договору чи іншого правочину між ними не було укладено, частки кожного із співвласників у праві спільної власності слід вважати рівними, суд доходить висновку про задоволеннявимог позивача в повному обсязі.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Разом з тим, відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За приписом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з визначених законом підстав набуття права власності є спадкування.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Керуючись ст. ст. 13, 81, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 27,0 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті дідуся - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Харківська міська рада - , юридична адреса: м. Харків, майдан Конституції,7.

Повний текст рішення складено та підписано 06 грудня 2024 року.

Суддя С.А.Колесник