Справа № 348/427/24
Провадження № 22-ц/4808/1357/24
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду, ухвалене головуючим суддею Грещуком Р.П. 19 липня 2024 року, повний текст якого складений 25 липня 2024 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Надвірнянський фаховий коледж Національного транспортного університету». Вказала, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не надає додаткової допомоги на утримання сина та сплачує аліменти в мінімальному розмірі. Позивач зазначила, що син сторін навчається за денною формою навчання, тому не може самостійно працювати та отримувати заробіток. Проте, на даний час у зв`язку із зростанням цін на продукти харчування, одяг, значними комунальними витратами, витратами на проїзд дитини до навчального закладу та харчування, тощо, позивач не має змоги самостійно утримувати сина до завершення навчання. Вказала, що відповідач є працездатною особою, володіє рухомим і нерухомим майном, тривалий час працював за кордоном, а тому, на думку позивачки, має змогу брати участь в утриманні сина до завершення навчання.

Враховуючи наведене, просила стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_3 , який продовжує навчання, в розмірі 10 000 грн щомісячно до фактичного закінчення навчання 01.07.2025.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 19 липня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн щомісячно на утримання повнолітньої сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час його навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Надвірняський фаховий коледж Національного транспортного університету», починаючи з 28.02.2024 і до закінчення навчання 01.07.2025. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1211, 20 грн судового збору.

Не погодившись із рішенням суду з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що відповідач добровільно не надає кошти на утримання дитини на час його навчання, що ним не заперечується, оскільки син отримує стипендію. А також може проживати в гуртожитку, який надає навчальний заклад. На думку апелянта, суд не взяв до уваги, що відповідач хворіє і не може працювати та заробляти кошти, а тому перебуває в скрутному матеріальному становищі. Вважає, що сама інформація про реєстрацію за ним транспортних засобів не свідчить про те, що вони фактично йому належать, оскільки ОСОБА_1 відчужив їх за генеральним дорученням ще в 2014-2016 роках. Також судом першої інстанції не встановлено, що відповідач має доходи.

За наведених обставин просив апеляційну скаргу задовольнити.

Позивачка ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила, просила її відхилити, а оскаржене рішення залишити без змін. Зазначила, що у відповідача відсутня група інвалідності та медичні протипоказання щодо неможливості працювати. Крім того, у ОСОБА_1 є в наявності рухоме та нерухоме майно. Зокрема, житловий будинок у селі Бабче Івано-Франківського району, який відповідач продає за 580 000 грн. Також ОСОБА_1 володіє транспортними засобами: МАЗ 2005 року випуску та ТАТРА 1990 року випуску. Доказів про їх відчуження відповідач суду не надав. Вказала, що відповідач не надає жодної допомоги сину. Витрати на утримання сина, який продовжує навчання значні, хоч син отримує стипендію в розмірі 1812 грн, однак вказана сума не покриває навіть проїзд до навчального закладу. Також ОСОБА_2 зазначила, що має на утриманні малолітню дочку 2015 року народження, на яку не отримує аліментів та жодної державної допомоги.

В силу частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення при визначенні розміру аліментів на утримання повнолітнього сина сторін, який продовжує навчання, суд врахував що відповідач є особою працездатного віку, має у власності нерухоме та рухоме майно, добровільно коштів на утримання повнолітнього сина не надає, а також обов`язок обох батьків утримувати дитину, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина в розмірі 3000 грн щомісячно з 28.02.2024 до закінчення навчання 01.07.2025. Також суд зазначив, що стороною відповідача не долучено доказів, що він перебуває у скрутному матеріальному становищі та не може сплачувати аліменти на утримання сина.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду відповідає цим вимогам.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 02 лютого 2006 року, виданим ВК Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с. 5).

Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 4, який розірвано рішенням Надвірнянського районного суду від 06.12.2011 (а.с.11).

Після розірвання шлюбу син сторін залишився проживати з матір`ю, на день звернення з позовом до суду також проживає за місцем реєстрації матері, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 (а.с. 4).

Рішенням Надвірнянського районного суду від 28 березня 2011 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 400 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12).

Рішенням цього ж суду від 17 квітня 2019 року в справі № 348/443/19 збільшено розмір аліментів до 1300 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13-14).

На даний час повнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Надвірнянський фаховий коледж Національного транспортного університету» за денною формою навчання за спеціальністю 274 «Автомобільний транспорт». Згідно наказу №132-р/ст від 27.11.2023 ОСОБА_3 переведений на навчання за кошти державного бюджету. Термін закінчення навчального закладу 01.07.2025 (а.с. 10, 15-16).

Судом першої інстанції встановлено, що за час навчання на платній формі, ОСОБА_2 самостійно було проведено оплату на загальну суму 37100 грн 00 коп., що підтверджується долученими до справи копіями відповідних квитанцій (а.с.17-19, 21).

Судом також з`ясовано, що ОСОБА_2 самостійно утримує сина, який продовжує навчання, зокрема, купляє всі необхідні речі, продукти харчування, оплачує курси водіння, які складають 6500 грн (а.с. 20), придбала ноутбук, який є необхідним для навчання (а.с. 21, 22).

З акта обстеження матеріально-побутових умов проживання від 20.02.2024 вбачається, що на утриманні позивачки перебувають двоє дітей: син ОСОБА_3 студент коледжу, а також дочка ОСОБА_6 учениця третього класу (а.с. 23).

Звертаючись до суду з цим позовом та обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі 10 000 грн щомісячно, ОСОБА_2 покликалась на скрутне матеріальне становище, значні витрати, які необхідні для навчання сина, а також те, що на її утримані перебуває ще неповнолітня дочка. Вказувала, що відповідач є працездатною особою, володіє рухомим і нерухомим майном, тривалий час працював за кордоном, а тому спроможний брати участь в утриманні сина до завершення навчання.

В свою чергу, відповідач заперечував позов, посилаючись на те, що повнолітній син навчається на державній формі навчання, отримує стипендію, а також може проживати в гуртожитку, який надає навчальний заклад. Натомість зазначив, що його матеріальне становище є скрутним, оскільки на даний час він офіційно не працевлаштований, а також часто хворіє.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Так, Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) дійшов висновку про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Визначаючи розмір аліментів, колегія суддів враховує відсутність відомостей про доходи відповідача, про його непрацездатність. Доказів на підтвердження доводів апелянта, що ним відчужено транспортні засоби за генеральною довіреністю у 2014-2016 роках, матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач хворіє та потребує грошей на лікування колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не надано відповідних доказів на підтвердження вказаної обставини.

Зважаючи на викладене, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати дітей, а також те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу саме у розмірі 10 000 грн щомісячно на період навчання сина, апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у розмірі 3 000 грн щомісячно є справедливим та достатнім з урахуванням наведеного вище.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Підстави для скасування рішення суду за наведених апелянтом доводів відсутні.

З огляду на це, апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа віднесена законом до малозначних, рішення в ній не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 19 липня 2024 року в даній справі - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков

В.М. Луганська

Повний текст постанови складено 05 листопада 2024 року.