ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/5804/16-ц Номер провадження 22-ц/814/163/24Головуючий у 1-й інстанції Горбунова Я.М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Стеценко В.С.,

з участю представника позивача - адвоката Тіторенка І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк»

на рішення Московського районного суду міста Харкова від 18 листопада 2019 року, постановлене суддею Горбуновою Я.М.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «МЖСК «Інтернаціоналіст-1» про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,

та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договорів недійсними та вчинення певних дій,

в с т а н о в и в:

16.05.2016 ПАТ «УкрСббанк» звернулося в суд із позовом про стягнення з ОСОБА_1 та ТОВ «МЖСК «Інтернаціоналіст-1» у солідарному порядку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 03.10.2007 у розмірі 250 226,79 дол. США, із яких: 29 952,67 дол. США - заборгованість по кредиту строкова; 87 930,78 дол. США - заборгованість по кредиту прострочена; 1 957,94 дол. США - заборгованість по процентах строкова; 130 385,40 дол. США - заборгованість про процентам прострочена; а також сплачений судовий збір у розмірі 94 571,09 грн.

25.07.2019 АТ «УкрСиббанк» подано заяву про зменшення позовних вимог на 37 250,66 дол. США, оскільки в процесі реалізації предмета іпотеки було частково погашено заборгованість за кредитом зарахована як проценти.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що 03.10.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» (після перейменування - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0. За умов такого договору банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 125 000,00 дол.США, зі строком виконання зобов`язання не пізніше 03.10.2017 та сплатою процентів у розмірі 11,5% річних.

Кредитні зобов`язання за таким договором забезпечені порукою згідно договору №2П-0 від 03.10.2007, поручителем за яким є ТОВ «МЖСК «Інтернаціоналіст-1», яке взяло на себе зобов`язання нести солідарну відповідальність перед банком нарівні з боржником за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків та штрафних санкцій.

Із підстав неналежного виконання позичальником кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами договору про надання споживчого кредиту, забезпеченого порукою, станом на 10.03.2016 утворилася заборгованість у загальному розмірі 212 976,13 дол. США, заявлена банком до стягнення з відповідачів у солідарному порядку, а також витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

18.10.2016 ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», уточнивши його вимоги заявою від 31.08.2017, у якій просить:

- визнати недійсними договір №0 від 03.10.2007 з додатками до нього та іпотечний договір від 03.10.2007, предметом іпотеки за яким є нерухоме майно, а саме: чотирьох-кімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 92,5 кв.м., житловою площею 62,4 кв.м., з моменту їх укладення;

- зобов`язати ПАТ «УкрСиббанк» повернути йому, ОСОБА_1 , документи, які були отримані банком по акту прийому-передачі оригіналів правовстановлюючих документів на нерухомість від 03.10.2007, а саме, оригінали: договору купівлі-продажу квартири, технічного паспорту, витягу із реєстру прав власності на нерухоме майно;

- виключити з реєстру обтяжень та заборон відчуження запис про обтяження та заборону відчуження указаного нерухомого майна за договором іпотеки від 03.10.2007, зареєстрованого за №5768671 на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.Є. 03.10.2007, р.№7054, зобов`язавши останнього виключити з Державного реєстру іпотек відповідний запис.

В обґрунтування зустрічних вимог позову зазначає, що 03.10.2007 між ним та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 із додатковими угодами №1, №2, забезпечений іпотекою, предметом якої є: чотирьох-кімнатна квартира АДРЕСА_1 .

ПАТ «УкрСббанк», 03.02.2009, та, повторно, 29.04.2014, зверталося в суд із позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом із боржника та його поручителів, тим самим змінивши строк виконання зобов`язання. Проте з підстав повторної неявки позивача ініційовані ним позови було залишено без розгляду, що підтверджується ухвалами суду від 19.06.2012 (справа №2/2027/144/2012) та від 03.11.2014 (справа №643/5287/14-ц).

Зазначає, що договір про надання споживчого кредиту був укладений ним під впливом умисних дій відповідача, який в порушення вимог п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ввів його в оману щодо істотних умов кредитування, створивши хибне уявлення про реальну відсоткову ставку та кінцеву суму кредиту, яку необхідно буде сплатити. Зокрема, як позичальник, він не був обізнаний про валютні ризики, не мав можливості вносити зміни до такого договору, а лише погоджувати запропоновані банком. При цьому оскаржуваний правочин не встановлював обов`язкових умов щодо основних економічних та правових вимог виникнення боргу, шляхом оприлюднення їх у письмовій формі до укладення такого договору; не містив інфляційних застережень та відомостей щодо досягнення домовленості про розрахунок індексації інфляційних втрат вартості предмету іпотеки та збереження її реальної вартості.

Крім того, суб`єктна дієздатність банку була обмежена наявною в момент укладення правочину Генеральною ліцензією банку і в частині операцій з готівкою іноземною валютою банку було надано право лише на ведення рахунків клієнтів і банк не мав права на використання транзитних рахунків на приймання від фізичних осіб готівки іноземної валюти на рахунок, відмінний від поточного та на видачу кредиту готівкою в іноземній валюті.

Відтак, умови кредитного договору суперечать встановленому законодавством порядку повернення отриманих кредитів, порядку здійснення касових операцій з готівковою іноземною валютою, порядку відображення операцій з готівковою іноземною валютою в бухгалтерському обліку банку, положенням Генеральної ліцензії банку, що дозволяла йому проведення операцій з іноземною валютою, Декрету Кабінету Міністрів України «Про валютне регулювання та валютний контроль» та є недійсними, оскільки не відповідають вимогам ст.203 ЦК України.

Стверджує, що перед підписанням кредитного договору йому не було надано інформацію про суб`єктну дієздатність банку, зокрема, для ознайомлення примірник письмового дозволу НБУ з переліком операції, право на проведення яких було отримано АКІБ «УкрСиббанк» на момент укладення кредитного договору. Тоді як недійсність пункту щодо погашення кредиту тягне за собою недійсність договору в цілому, оскільки без шляхів погашення кредиту - такий договір неможливо виконувати.

Наголошує, що умови договору не передбачають порядок його припинення та, за наявності 12 пунктів відповідальності позичальника перед банком, не містять жодних умов відповідальності банку перед позичальником за невиконання або неналежне виконання ним такого договору.

У зв`язку із недійсністю кредитного договору, вважає недійсним і договір іпотеки, який є похідним від нього і укладений з метою його забезпечення та просить захистити порушене право у межах заявлених вимог.

01.02.2017 ПАТ «УкрСиббанк» звернулося в суд із заявою про застосування правових наслідків недійсності кредитного договору у відповідності до ст.1057-1 ЦК України та винести ухвалу, якою накласти арешт на чотирьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_1 та передана в іпотеку АТ «УкрСиббанк» у відповідності до договору іпотеки від 03.10.2007./а.с.209-210 т.1/

Рішенням Московського районного суд м.Харкова від 18.11.2019 у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ТОВ «МЖСК «Інтернаціоналіст-1» про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договорів недійсними та вчинення певних дій - задоволено частково.

Визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 від 03.10.2007 з додатками до нього укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Визнано недійсним договір іпотеки від 03.10.2007, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , предметом якого є чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Виключено з Державного реєстру обтяжень та заборон відчуження запис про обтяження та заборону відчуження нерухомого майна з договором іпотеки від 03.10.2007 на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрований за №5768671 на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Руденко О.Є. 03.10.2007, р.№7054.

Виключено з Державного реєстру іпотек запис №5768541, здійснений на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Руденко О.Є. 03.10.2007, р.№7054.

В іншій частині вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Застосовано наслідки недійсності правочину, а саме, договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.10.2007, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , у вигляді реституції за заявою банку, як сторони договору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» грошові кошти у сумі 125 000,00 дол. США.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 37 250,66 дол. США.

Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з проведенням експертизи у сумі 30 030,00 грн.

Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» в дохід держави судовий збір у сумі 6 980,00 грн.

Накладено арешт на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Арешт підлягає зняттю після виконання зобов`язання повернути кредитодавцю кошти в розмірі, визначеному судом.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що формування волі позичальника щодо укладення кредитного договору відбувалось під впливом інформації, яка не відповідала дійсності та створювала помилкове уявлення про ціну фінансової послуги та її економічний результат для позивача. Відтак, суд дійшов висновку, що первісний позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволенню не підлягає, а вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, як і похідні про визнання недійсним договору іпотеки та виключення відомостей про обтяження із державних реєстрів.

У задоволенні вимог позову ОСОБА_1 про зобов`язання повернути правовстановлюючі документи, які були надані ним банку при укладенні договорів по акту прийому-передачі, відмовлено, оскільки банк у їх поверненні не відмовляв, а тому така вимога є передчасною.

За заявою ПАТ «УкрСиббанк», суд визнав наявними підстави для застосування правових наслідків недійсності кредитного договору у відповідності до вимог ст.1057-1 ЦК України, постановивши до стягнення з позичальника на користь банку кошти за кредитом у розмірі 125 000,00 дол. США, та, з банку на користь позичальника 37 250,66 дол. США, отриманих від реалізації предмета іпотеки.

Позивач АТ «УкрСиббанк» оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Зазначає, що ОСОБА_1 в уточнених позовних вимог не вказував про введення його в оману та недобросовісну підприємницьку практику з боку банку, а недійсність кредитного договору пов`язував із невідповідністю його умов положенням ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.22 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та ст.ст.203, 215, 227 ЦК України.

Зазначає, що до укладення оскаржуваного правочину, ОСОБА_1 уже користувався послугами банку, ним було отримано два кредити в АТ «УкрСиббанк», а отже він був обізнаний з умовами кредитування, що також підтверджується підписаною позичальником інформаційним листом. Також на підтвердження обізнаності позичальниками із умовами договору посилається на його положення, зокрема, п.10.13., яким підтверджено, що підписанням договору позичальник свідчить про те, що усі умови договору йому зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; позичальником отримано інформаційний лист (відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів»).

Заперечує висновки суду першої інстанції щодо замовчення та перекручення реальної ціни фінансової послуги, спростовуючи їх Додатком №1 до договору «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту». Тоді як висновок експерта та суду в питанні відповідності Додатку №1 до кредитного договору наведеній таблиці в Постанові НБУ не відповідають Додатку викладеного в Постанові НБУ №168, за змістом якої детальний розпис сукупної вартості кредиту може міститися або в договорі або в додатку до нього.

Як на доказ здійснення банком переддоговірної роботи, посилається на інформаційний лист про можливі форми кредитування, підписаний позичальником, та наголошує, що у разі незгоди із умовами кредитного договору позичальник мав можливість у порядку ч.6 ст.11 Закону України «Про захист справ споживачів» впродовж 14-ти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору, але таким правом не скористався.

Вважає, що районний суд переплутав частини 2 та 4 статті 11 указаного Закону, зазначивши про те, що орієнтовна загальна вартість кредиту повинна бути надана споживачу до укладення договору, а не в момент його укладення.

Зазначає, що висновок суду про ухилення банку від надання договорів страхування не відповідає обставинам справи та зумовлений порушенням самим судом процедуру витребування доказів, оскільки запитувані експертом документи містять банківську таємницю, а тому не можуть бути надані без рішення (ухвали) суду. Натомість висловлювання «прихованою була б від позичальника ще більша сума» є припущеннями, на яких не може ґрунтуватися судове рішення.

Доводить, що при постановленні оскаржуваного рішення судом не взято до уваги пояснення представника банку щодо невідповідності та некоректності висновку судової економічної експертизи. Так, у Додатку №1 до кредитного договору, абсолютне значення подорожчання кредиту зазначено у розмірі 91 804,04 дол. США, а експертом визначено цю суму в розмірі 91 840,94 дол. США. Розбіжність у розмірі цього показника зазначеного у договорі та висновку експерта виникла у зв`язку із тим, що експерт при складанні платежів за кредитним договором не врахував того факту, що зобов`язання за договором виконується у доларах США, а інші платежі в гривні, відповідно, експерт не здійснив конвертацію платежів.

Спростовує висновки суду щодо відсутності загальної суми платежів за розрахунковий період, яка відображена в останньому рядку Графіку «Усього».

Зазначає, що у справі відсутні договори страхування позичальника від нещасних випадків, а тому подальші висновки експерта про те, що при проведенні розрахунку враховувалися у тому числі страхування предмета застави, страхування позичальника від нещасних випадків ґрунтуються на припущеннях.

Вважає безпідставним висновок суду першої інстанції, що мотивом введення споживача в оману є отримання максимально можливого прибутку, в тому числі прихованого. Оскільки позичальник самостійно, утретє, звертався в банк за кредитом, був обізнаний із умовами кредитування та погодив їх. Відтак, сторони уклали договір на умовах, які були прийнятні для обох сторін, що підтверджено їх підписами. При цьому кредитування фізичних та юридичних осіб є одним із видів підприємницької діяльності банку метою якої є отримання прибутку, а надання кредиту ОСОБА_1 нічим не відрізняється від надання кредитів іншим особам.

Зазначає, що положення ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачає такого способу захисту порушеного права за надання не повної інформації споживачу, як визнання договору недійсним. Тоді як порушення ст.ст.18, 19 цього Закону не доведено, судом не зазначено яке положення (пункт) є несправедливим та чи впливає це на інші умови та чи може воно бути зміненим. Відтак, застосування наслідків, визначених цими статтями є неправомірним, що узгоджується із позицією Верховного Суду, сформованою у справі №6-2766цс15 від 16.12.2015.

Наголошує, що реституція застосовується за заявою банку, який просив застосувати ч.2 ст.1057-1 ЦК України в частині накладення арешту на предмет іпотеки. Така заява подавалася суду коли іпотека ще не була реалізована, але на момент постановлення рішення іпотека припинилася шляхом реалізації предмета іпотеки, який перейшов у власність третій особі, а тому відсутніми є підстави для застосування ч.2 ст.1057-1 ЦК України.

Також указує на безпідставне не застосування судом положень ч.12 ст.256 ЦПК України щодо зарахування сум та стягнення різниці між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28.01.2020 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі; закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 24.02.2020.

30.03.2020 до Харківського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення; 07.07.2020 відповідь позивача на відзив, як такий, що не містить конкретних обґрунтувань та пояснень, які докази та які норми права помилково тлумачиться банком.

13.05.2021 у суді апеляційної інстанції заслухано пояснення експерта Закорко І.П./а.с.159-160 т.4/

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13.01.2022 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 .

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06.03.2023 справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду із повідомленням учасників судового процесу.

У суді апеляційної інстанції представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.

Третя особа ОСОБА_2 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи з підстав його зайнятості у іншій справі. Заявлене клопотання не підтверджено доказами, а підстави відкладення розгляду справи зумовлені наданням переваги участі в іншій справі, а тому не є поважними. Відтак, неявка третьої особи, належним чином повідомленої про день та час розгляду справи, не перешкоджає її розгляду за відсутності такої особи.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.12.2001 НБУ видано АКІБ «УкрСиббанк» дозвіл №75-2 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частин другої та четвертої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу, зокрема, операції з валютними цінностями: неторгівельні операції з валютними цінностями; ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; ведення кореспондентських рахунків банків (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті; ведення кореспондентських рахунків банків (нерезидентів) у грошовій одиниці України; відкриття кореспондентських рахунків в уповноважених банках України в іноземній валюті та здійснення операцій за ними; відкриття кореспондентських рахунків у банках (нерезидентах) в іноземній валюті та здійснення операцій за ними; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; операції з банківськими металами на валютному ринку України; інші операції з валютними цінностями на міжнародних ринках./а.с.32-33 т.1/

03.10.2007 датований інформаційний лист АКІБ «УкрСиббанк», підписаний ОСОБА_1 , який містить відомості щодо основних умов кредитування з поміткою, що ознайомлення з інформацією, наведеною в цьому повідомленні не є підставою для виникнення зобов`язань банка щодо надання кредиту; надання кредиту здійснюється на умовах, що не суперечать вказаним вище, на підставі кредитного договору, який укладається між банком та позичальником та містить конкретні умови кредитування./а.с.237-240 т.1/

03.10.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умов якого банк зобов`язався надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 125 000,00 дол. США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів у порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 631 250,00 грн. за курсом НБУ на день укладення цього договору (п.1.1. договору).

Надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: 03.10.2007. Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 03.10.2017, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов Розділу 12 цього Договору.

Позичальник зобов`язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїїтетних платежів у розмірі 1 760,00 дол. США в день сплати ануїтетних платежів. Розмір ануїтетного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки (п.п.1.1.1, 1.2.2. договору).

Кредит вважається повернути у разі зарахування грошових коштів спрямованих на погашення кредиту, нарахованих за користування кредитом процентів, можливих штрафних санкцій, що визначені цим договором, в повному обсязі на рахунок банку (п.1.2.3. договору).

За використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 11,5% річних. По закінченню 30 календарних днів (п.1.3.1. договору).

Кредит надається позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника), а саме: на поточні потреби під заставу нерухомості - чотирьохкімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (п.1.4. договору)./а.с.13 т.1/

Додатками до договору про надання споживчого кредиту №0 є: №1 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту»; №2 - «Тарифи банку»/а.с.14-18, 19 т.1/

03.10.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «МЖСК «Інтернаціоналіст-1» укладено договір поруки №2П-0, за яким поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.10.2007, укладеного між кредитором та боржником, у повному обсязі як існуючих в теперішній час так і тих, що можуть виникнути у майбутньому. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (п.1.1., 1.4. договору поруки)./а.с.20-21 т.1/

За змістом довідок-розрахунків заборгованості за кредитом ОСОБА_1 станом на 10.03.2016 за кредитним договором №0 від 03.10.2017 становить: 117 883,45 - заборгованість за кредитом; 132 343,34 дол. США - заборгованість по процентам./а.с.22-30 т.1/

На виконання ухвали суду від 15.05.2017, ПАТ «УкрСиббанк» надано: Основні принципи облікової політики Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» на 2007 рік, затверджені протоколом №36 від 30.12.2006;/а.с.27-251 т.2/; інформацію щодо книги відкритих рахунків на 01.01.2012/а.с.1/ т.3/; балансові рахунки за 03.10.2007/а.с.2-5, 8-16 т.3/; Порядок кредитування фізичних осіб на споживчі цілі під залог нерухомості./а.с.17-53 т.3/

Згідно висновку судової економічної експертизи №15282, складеного 26.10.2018 експертом Харківського НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса:

Щомісячний платіж (в тому числі заборгованість за кредитом, проценти за користування кредитними коштами та страхові платежі), розрахований на момент видачі кредиту відповідно до умов кредитного договору №0 від 03.10.2007.

Докладна інформація щодо розміру щомісячних платежів за кредитним договором №0 від 03.10.2007 наведена у додатку №1 до цього висновку.

Однак, у разі надання банком страхових договорів, які було укладено на виконання умов договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.10.2007 та виписок за рахунками обліку заборгованості за основним боргом, простроченої заборгованості за основним боргом, відсотків за користування кредитними коштами, прострочених відсотків за кредитним договором №0 від 03.10.2007 (за весь період дії договору) загальна сума щомісячних платежів за кредитним договором №0 від 03.10.2007 буде змінена.

Розмір щомісячних платежів визначених та викладених банком в Додатку №1 (графік платежів) до кредитного договору №0 від 03.10.2007 не відповідає відсотковій ставці, яка була визначена у договорі в розмірі 11,5%.

Реальна процентна ставка - 13,0%; абсолютне значення подорожчання кредиту - 91 840,94 дол. США. Однак у разі надання банком страхових договорів, які було укладено на виконання умов договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.10.2007 та виписок за рахунками обліку заборгованості за основним боргом, простроченої заборгованості за основним боргом, відсотків за користування кредитними коштами, прострочених відсотків за кредитним договором №0 від 03.10.2007 (за весь період дії договору) показники сукупної вартості кредиту реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту за кредитним договором №0 від 03.10.2007 можуть бути змінені.

В договорі про надання споживчого кредиту №0 від 03.10.2007 не вказана сума щомісячних платежів, що не відповідає вимогам Постанови НБУ №168 від 10.05.2007 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Наявний у матеріалах справи додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.10.2007 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» не відповідає вимогам правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими Постановою №168 від 10.05.2007.

Сукупна вартість кредиту (загальна сума щомісячних платежів) отриманого на виконання умов кредитного договору №0 від 03.10.2007 становить 216 840,94 дол. США.

Також експертом зазначено стосовно питання наявності права у ПАТ «УкрСиббанк» взагалі надавати кредит у доларах США станом на 03.10.2007 та які для цього необхідні були банку дозвільні документи - не належить до компетенції експерта-економіста.

Відповідно до законодавчих та нормативних актів стосовно надання, обліку кредитів банк зобов`язаний відкрити поточний рахунок (2620,2625) для обслуговування кредитного договору в іноземній валюті.

Відповідно до законодавчих та нормативних актів стосовно надання, обліку кредитів банк зобов`язаний проводити облік направлених грошових коштів на виконання зобов`язань договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.10.2007 через поточний рахунок позичальника, який відкрито для обслуговування кредитного договору в іноземній валюті.

В обсязі наданих матеріалів встановити яку суму грошових коштів направлено на погашення зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 03.10.2007 та як проведено нарахування, розподіл та списання таких коштів за даними бухгалтерського обліку банку не надається можливим у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи виписок по рахунку бухгалтерського обліку кредитних коштів за договором./а.с.152-172 т.3/

10.02.2017 банком до суду була подана заява про застосування правових наслідків недійсності кредитного договору у відповідності до ст.1057-1 ЦК України, в якій він просив у разі винесення рішення у справі про визнання недійсним кредитного договору застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 ЦК України та винести ухвалу, якою накласти арешт на квартиру, що є предметом іпотеки.

При постановленні рішення, суд першої інстанції визнав доведеною наявність у діях ПАТ «УкрСиббанк» факту обману та недобросовісної підприємницької практики, що полягала у замовчуванні та перекрученні реальної ціни пропонованої фінансової послуги. Зокрема, перед укладенням договору споживчого кредиту ОСОБА_1 не було повідомлено про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; не було повно та достовірно повідомлено орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення).

Суд також врахував висновок експерта, яким підтверджено, що у кредитному договорі не вказана сума щомісячних платежів, що не відповідає вимогам Постанови НБУ №168 від 10.05.2007 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Тоді як розмір щомісячних платежів, визначених та викладених банком в Додатку №1 (графік платежів) до кредитного договору не відповідає відсотковій ставці, яка була визначена у договорі.

При цьому, суд звернув увагу, що банком не були виконані вимоги експерта щодо надання додаткових матеріалів для проведення експертизи, а саме, страхових договорів, для урахування їх при проведенні експертного дослідження, в зв`язку з чим, експерт посилається, що як щоб були враховані страхові договори, то загальна сума щомісячних платежів за кредитним договором була б іншою, тобто прихованою була б від позичальника ще більша сума.

На думку суду, за таких умов, формування волі позичальника щодо укладення спірного правочину відбувалось під впливом інформації, що не відповідала дійсності, та створювала помилкове уявлення про ціну фінансової послуги та її економічний результат для позивача.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що первісний позов задоволенню не підлягає, а позовні вимоги за зустрічним позовом в частині вимог про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню; вимоги про визнання недійсним іпотечного договору є похідними від вимог про недійсність споживного кредиту, як забезпечувального договору, так само як є і вимоги про виключення відомостей з державних реєстрів, а тому підлягають задоволенню.

У задоволенні вимог зустрічного позову про зобов`язання банк повернути правовстановлюючі документи на іпотечне майно, суд відмовив дійшовши висновку про їх передчасність.

На підставі заяви банку, суд першої інстанції визнав за необхідне застосувати до договору про надання споживчого кредиту, визнаного недійсним, реституцію, стягнувши із ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» грошові кошти у сумі 125 000,00 дол. США, а з останнього на користь банку грошові кошти у сумі 37 250,66 дол. США.

При визначенні таких розмірів стягнення, районний суд виходив із того, що згідно із наданими ПАТ «УкрСиббанк» доказами позичальнику було надано кредитні кошти у розмірі 120 000,00 дол. США; проте предмет іпотеки було реалізовано та в рахунок погашення заборгованості за процентами зараховано 37 250,66 дол. США.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується з таких підстав.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду, сформованою у справі №355/385/17 від 23.01.2019, цивільне право базується на обов`язковості договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

За змістом статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Наведене відповідає позиції Верховного Суду у справі №638/2304/17 від 05.09.2019, яка є обов`язковою для застосування.

Згідно із частиною першою статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів,їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

За змістом частини четвертої наведеної норми у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями15 і 23 цього Закону, за змістом яких ненадання чи надання неповної інформації про продукцію, товари, послуги не є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Оскільки договір як правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом, який визначає наслідки, що виникають у результаті вчинення недійсних правочинів. Правомірність правочину означає, що він є юридичним фактом, який породжує ті правові наслідки, наступу яких бажають сторони і які відповідають вимогам закону. Згідно із законом правочин завжди є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Згідно із пунктом 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 №168, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Зі змісту оскарженого договору, вбачається, що цим договором чітко передбачені його умови, а саме: предмет договору - кредитні кошти у розмірі 125 000,00 дол. США; мета кредиту - на поточні потреби під заставу нерухомості - чотирьохкімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; термін та розмір погашення - не пізніше 03.10.2017 згідно графіку; розмір, порядок нарахування та виплата процентів - передбачено п.1.3. кредитного договору; відповідальність сторін зазначено в розділі 8 кредитного договору.

Як убачається із п.9.1. кредитного договору банк підтвердив: що у нього є всі необхідні ліцензії і дозволи НБУ, необхідні для видачі та обслуговування кредиту за даним договором; підписанням цього договору позичальник підтвердив: що він володіє всіма необхідними документами для оформлення даного договору; що позичальник повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обов`язки за цим договором і погоджується з ними.

За змістом п.10.13 Кредитного договору сторони домовились вважати, що уклавши цей Договір, Позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обов`язки за цим Договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього Договору, та що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і Позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладанням цього Договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином підписанням договору позичальник підтвердив, що ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, та додатками до нього, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України.

Отже, позичальник був ознайомлений із умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Докази, які б спростовували дані обставини позивачем не надані.

При цьому під час укладення кредитного договору та додатків до нього, жодних заперечень щодо його умов позичальник не заявляв, будь-яких претензій щодо не проведення з ним переддоговірної роботи та незгоди з окремими пунктами цього договору та додатків до нього, або щодо нерозуміння ним окремих їх частин не зазначав та в подальшому виконувала його, отже схвалила умови договору.

До моменту пред`явлення банком позову про стягнення заборгованості позичальник був згоден із умовами кредитного договору та виконував їх до 2016 року, не здійснював дій щодо відмови від договору, отже знав про свої обов`язки і погоджувався із ними.

Стосовно реальної процентної ставки, колегія суддів зазначає наступне.

Так, умовами договору визначено розмір річних процентів - 11,5%, а графіком платежів погоджено реальну відсоткову ставку у розмірі 13,00%.

З аналізу діючого законодавства, що регулює порядок надання кредитних коштів, слід дійти висновку, що базова та реальна відсоткові ставки - це різні поняття.

Так, базова процентна ставка, яка визначена п.1.3. кредитного договору - це фактично розмір плати за користування кредитними коштами виключно на користь Банку, право на яку надано Кредитодавцеві статтею 1048 ЦК України. Ця процентна ставка погоджується сторонами договору та має бути зазначена в ньому згідно п.5 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Визначення терміну «реальна процентна ставка» надано у п.3.3 розд. 3 Постанови Правління НБУ №168, за яким банки зобов`язані в кредитному договорі (або в додатку до нього - п.3.1. Постанови) зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту за формулою.

Таким чином, реальна процентна ставка розраховується за наведеною в Постанові №168 формулою, виходячи із загальної суми вартості всіх витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, погашенням кредиту та витратами на сплату процентів, комісій, витратами на нотаріальне посвідчення договору іпотеки, страхування застави, тощо для розуміння позичальником того, якою є реальна процентна ставка, якщо її розрахувати із загальної суми всіх витрат позичальника.

Тож, реальна процентна ставка, вирахувана в Додатку №1 до Кредитного договору, і процентна ставка, зазначена у тому ж договорі, яка є платою позичальника за користування кредитними коштами, не є тотожними поняттями. Реальна процентна ставка завжди буде більшою за процентну ставку в кредитному договорі, бо вона включає в себе і її саму, і інші витрати позичальника.

Істотною ж умовою Кредитного договору, тобто умовою, щодо якої Сторони повинні дійти згоди є річна процентна ставка, встановлена в договорі, яка являється ціною, що сплачує позичальник за користування кредитними коштами.

Про це свідчить і ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в якій перелічені умови, що повинні міститися в кредитному договорі, пунктом 5 якої вказано, що в кредитному договорі зазначається саме річна, а не реальна процентна ставка.

Відтак, реальна процентна ставка - поняття, яке охоплює більш широкий спектр цифрових показників, ніж процентна ставка за кредитним договором, а тому вони не можуть дорівнювати одна одній, бо реальна процентна ставка є завжди більшою, як така, що вираховується, виходячи з усіх витрат позичальника, пов`язаних з оформленням кредитного договору і його виконанням, а процентна ставка за договором є лише однією зі складових реальної процентної ставки.

Згідно із ч.2 ст.11 цього Закону, не передбачено ознайомлення позичальника з реальною процентною ставкою перед укладенням кредитного договору. Тоді як, той факт, що реальна відсоткова ставка є вищою, від визначеної у Кредитному договорі базової відсоткової ставки, жодним чином не свідчить про недійсність самого договору чи введення позивача в оману, а лише відображає реальну сутність вказаних понять, що відповідає цивільному законодавству України та нормативним актам НБУ.

Неможливість позичальника оцінити у сукупності умови договору щодо витрат на його обслуговування та здорожчання, у розумінні ч.1 ст.230 ЦК України, не є обманом зі сторони Банку.

Отже, відповідачем не доведено, що умови укладеного між ним, як позивальником, та Банком договору та додатків до нього є несправедливими. Позичальник не довів і наявність у діях Банка нечесної підприємницької діяльності. Оскільки позичальник особисто обрав контрагента, послугами якого неодноразово користувався, а також валюту свого кредитування, форму і умови кредитування, тобто зробив свій вибір свідомо, а тому повинен був усвідомлювати всі можливі у зв`язку з цим фінансові ризики.

Цивільне судочинство здійснюється з урахуванням принципу змагальності, який забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі №129/1033/13-ц від 18.03.2020, яка є обов`язковою для врахування, проте залишена поза увагою судом першої інстанції, який постановив рішення виключно на підставі показань позичальника та висновку експерта, який не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Так, поза увагою суду залишилася недопустимість використання у судовому рішенні слів «навіть», «якби», тоді як висновок судової економічної експертизи складений на підставі неповно наданих доказів та припущеннях, що могло б бути «у разі надання банком страхових договорів … та виписок за рахунками…»

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову зроблені з порушенням норм матеріального права, згідно зі статтею 376 ЦПК України, наявними є підстави для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним кредитного договору, та, як похідних, іпотечного договору, так само як і вимоги про виключення відомостей з державних реєстрів.

Із огляду на викладене, підстав для застосування двосторонньої реституція колегія суддів не вбачає. При цьому, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги, що банк просив застосувати вимоги ч.2 ст.1057-1 ЦК України тільки в частині накладення арешту на предмет іпотеки. Така заява подавалася суду коли іпотека ще не була реалізована, але на момент постановлення рішення іпотека припинилася шляхом реалізації предмета іпотеки, який перейшов у власність третій особі, а тому відсутніми були підстави для застосування ч.2 ст.1057-1 ЦК України.

Стосовно підставності стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, колегія суддів ураховує наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що ПАТ «УкрСббанк», 03.02.2009, та, повторно, 29.04.2014, зверталося в суд із позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом із боржника та його поручителів. Проте, з підстав повторної неявки позивача ініційовані ним позови було залишено без розгляду, що підтверджується ухвалами суду від 19.06.2012 (справа №2/2027/144/2012) та від 03.11.2014 (справа №643/5287/14-ц).

Згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі №310/11534/13-ц від 04.07.2018, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Отже, реалізувавши у червня 2012 року право на дострокове стягнення кредиту, банк змінив строк дії кредитного договору, тоді як залишення такого позову без розгляду не зупинило перебіг позовної давності, який у цій справі банком не пропущено, а відповідачем лише констатовано факт попереднього звернення в суд із такими вимогами.

Згідно вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведений процесуальний обов`язок відповідачами не виконано та не надано доказів на підтвердження належності виконання зобов`язання, тоді як доводи позичальника зводяться виключно до підставності визнання такого договору недійсним, що не знайшло свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Обґрунтовуючи підстави стягнення заборгованості за кредитом, банком, окрім розрахунку, надано виписку по картковому рахунку, в якій міститься повна інформація про рух коштів, відображено всі операції за кредитним договором, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей.

Зі змісту виписки по рахунку вбачається, що позичальник активно користувався кредитними коштами та підтверджено наявність мінусового сальдо у розмірі, заявленому до стягнення у солідарному порядку із позичальника та його поручителя.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із постановленням нового про задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк» та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів ураховує, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, а тому звільнений від сплати судового збору; відтак, згідно ст.141 ЦПК України на користь АТ «УкрСиббанк» підлягає стягненню судовий збір: 101 029,19 грн.- із ТОВ «МЖСК «Інтернаціоналіст-1» та 101 029,19 грн. - за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 18 листопада 2019 року- скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «МЖСК «Інтернаціоналіст-1» про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту - задовольнити.

Стягнути у солідарному порядку із ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «МЖСК «Інтернаціоналіст-1» на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 03.10.2007 у розмірі 212 976,13 дол. США, із яких: 29 952,67 дол. США - заборгованість по кредиту строкова; 87 930,78 дол. США - заборгованість по кредиту прострочена; 1 957,94 дол. США - заборгованість по процентах строкова; 93 134,74 дол. США - заборгованість про процентам прострочена.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договорів недійсними та вчинення певних дій відмовити.

Стягнути на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір: 101 029,19 грн. - із Товариства з обмеженою відповідальністю «МЖСК «Інтернаціоналіст-1» та 101 029,19 грн. - за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.02.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак