РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2024 Володимир-Волинський міський суд Волинської області під головуванням судді Пустовойт Т.В., за участю секретаря судового засідання Мазій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимирі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,-

УСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй виповнилось 60 років і вона звернулась із заявою для оформлення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду у Волинській області, про призначення пенсії за віком.

Після перевірки поданих заявницею документів виявилось, що в трудовій книжці її прізвище зазначено « ОСОБА_1 », в той час як навне «ОСОБА_1»

11.01.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Полтавській області прийнято рішення про відмову в призначенні їй пенсії за віком у зв`язку з відсутністю наявності необхідного страхового стажу.

Згідно рішення ГУ ПФУ у Волинській області, трудову книжку до розрахунку не взято, оскільки прізвище на титульній сторінці російською мовою « ОСОБА_1 » не відповідає паспортним даним «ОСОБА_1».

Зазначені обставини позбавляють її, як заявника, змоги в наданні відповідних документів для підтвердження трудового стажу, а тому вона змушена звернутися із даною заявою до суду, згідно якої просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу, а саме трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім,я « ОСОБА_1 », яка фактично належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Володимир-Волинським МВ УМВС України у Волинській області 19.03.1997.

Ухвалою від 24.01.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання заявниця не з`явилась, подала письмову заяву, про розгляд справи за її відсутності. Заяву підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області в судове засідання не з`явився, надав до суду письмові пояснення по суті справи, вказавши, що покладається об`єктивність, неупередженість суду при розгляді заяви та прийняття законного рішення. Справу просив слухати за його відсутність.

Зазначає, що зі змісту поданої заяви та долучених до неї матеріалів вбачається, що встановлення даного факту необхідно заявниці для реалізації права на пенсійне забезпечення в повному обсязі відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", оскільки заявниці при визначенні права на пенсію до страхового стажу не враховано періоди роботи на підставі трудової книжки та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту належності особі правовстановлюючого документу підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно дост. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав як джерело права.

Положеннями п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст.6та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 Рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року в справі «Голден проти Сполученого королівства»), та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого поряду їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно п. 12. вказаної вище постанови, суд може встановлювати факти належності документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу , у тому числі трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. (стаття 48 КЗпП України).

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27квітня 1993року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Судом встановлено, що 28 лютого 1983 року Луцьким професіонально-технічним училищем видано диплом № НОМЕР_3 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ).

Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_4 від 02 грудня 1993 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , якій після розірвання шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_1 .

Згідно копії паспорта, ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , Володимир-Волинським МВ УМВС України у Волинській області видано паспорт серії НОМЕР_5 від 19.03.1997 року. РНОКПП НОМЕР_6 .

Також судом встановлено, що 18.06.1982 року заявниці, « ОСОБА_1 » оформлено трудову книжку серії НОМЕР_1 , яка заповнена відповідальною особою ОСОБА_7 , нею ж внесено перший запис в трудову книжку про прийняття ОСОБА_1 продавцем магазину №29. Також на зворотній стороні титульного аркушу маються записи: переведена на фамилию ОСОБА_1 на основании свидетельства о браке НОМЕР_7 от 19.03.1983 Инспектор о/к підпис; переведена на фамилию ОСОБА_1 на основании свидетельства о расторжении брака, свидетельство НОМЕР_8 от 2.ХІІ.1993 Инспектор о/к підпис.

Рішенням № 90 від 11.01.2024 року, у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відмовлено, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу підтвердженого в установленому законодавством порядку. Зокрема не взято до розрахунку трудову книжку, оскільки прізвище на титульній сторінці російською мовою « ОСОБА_1 » не відповідає паспортним даним «ОСОБА_1».

Статтею 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-ІV визначено умови призначення пенсії за віком, а саме передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема : з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років. Наявність страхового стажу, передбаченого частинами 1-3 ст.26 вказаного Закону, який дає право на призначення пенсії за віком визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

На момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 визначений страховий стаж становить 26 років 01 місяць 0 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У пункті 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, передбачено, що якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові та прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

З наведеної норми вбачається, що додаткові дані для підтвердження трудового стажу вимагаються лише у випадках, коли трудова книжка відсутня, або в ній відсутній запис, або записи про періоди роботи є неправильними або неточними.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення заявниці її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

При цьому, суд також враховує, що заявниця не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносилися відповідальним працівником підприємства, а не особисто нею, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявниці за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Уст. 46 Конституції України закріплене право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (ст. 89 ЦПК України).

Положеннями ст.ст.80,81 ЦПК України, визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, а саме: шо ОСОБА_1 належить трудова книжка серії НОМЕР_1 , заповнена 18.06.1982 на ім`я ОСОБА_1 .

В даному випадку рішення суду не замінює собою документ, який виданий роботодавцем, а лише підтверджує належність такого документу заявниці, що у подальшому надасть їй можливість на виникнення, зміну та припинення охоронюваних законом прав, свобод та інтересі, а також здійснення особистих майнових чи немайнових прав, які належать їй відповідно до положень ст. 46 Конституції України.

Враховуючи викладене, на підставі наведеного та керуючись ст.ст.10,12,27,77-81,247,263-265,315-319 ЦПК України, ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-ІV, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий 19.03.1997 року Володимир-Волинським МВ УМВС України у Волинській області, РНОКПП - НОМЕР_6 трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої 18.06.1982 на ім`я « ОСОБА_1 ».

Судові витрати залишити за заявницею.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Тетяна ПУСТОВОЙТ