Справа № 717/2097/23
Провадження № 2/724/280/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.,

за участі секретаря судового засідання: Банарюк К.Б. ,

за участі сторін:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника третьої особи: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Хотин Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_5 про визнання майна особистою приватною власністю та припинення права власності, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю.

В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначає, що 20.09.2013 року сторони уклали шлюб, який було розірвано рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29.10.2020 року № 717/728/20.

Під час перебування у шлюбі позивачем придбано майно, а саме:

-житловий будинок загальною площею 60,90 кв.м., житловою площею 42,10 кв.м., літ. А-1, з належними до нього господарськими та побутовими спорудами літньою літ. Б, сараєм літ.В, убиральня літ.Г, підвалом літ.Пд, воротами № 1, огорожею №2, криницею № 1, які розташовані в АДРЕСА_1 ;

-земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:003:0258 з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) під АДРЕСА_1 ;

-земельна ділянка площею 0,2642 га кадастровий номер :01:003:0259 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства під АДРЕСА_1 .

У грудні 2022 року відповідач звернувся до суду про поділ майна та визначення права власності на майно.

Рішенням суду від 08.03.2023 року № 717/1962/22 позов відповідача було задоволено частково та визнано за нею право власності на 1/2 ідеальної частки вище переліченого майна.

Рішення у справі набрало законної сили 15.06.2023, проте відповідачка станом на момент звернення до суду із даною позовною заявою не зареєструвала у встановленому законом порядку право власності на житловий будинок та земельні ділянки, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (копію інформаційної довідки №351125779 від 19.10.2023 додано до позовної заяви).

01.06.2024 відповідачкою у справі подано заяву, зі змісту якої стало відомо, що остання звернулася до державного реєстратора Кельменецької селищної ради, яким 20.12.2023 року зареєстровано право власності ОСОБА_4 на 1/2 частки житлового будинку. Право власності відповідачки на земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав досі не зареєстровано.

Відповідач з того часу у спірному будинку не проживає, майном не цікавиться, не несе жодних витрат на його утриманні, ремонт, сплату комунальних послуг.

Позивач стверджує, що житловий будинок та земельні ділянки хоча і були придбані у шлюбі, проте за його особисті кошти, які він отримав від матері, яка працювала і продовжує працювати за кордоном.

Позивач до придбання нерухомості мав у власності сільськогосподарську техніку яку придбав до шлюбу за власні кошти. Коли сторони вирішили продати будинок позивач продав техніку та отримав за неї 8500 дол. США разом з коштами, які отримав від продажу техніки та ті які йому дала мати він придбав спірне майно житловий будинок та земельні ділянки.

Мати позивача у період з 2014 по 2016 роки передала позивачу кошти із за кордону через приватного перевізника.

Позивач та відповідач коли переїхала до Чернівецької області ніде не працювали та не мали власного доходу, вдвох здійснювали догляд за їх спільною дитиною сином ОСОБА_6 .

Позивач у період з 09.2013 року по 03.2016 року майже ніде не працював та отримав дохід лише у розмірі 9141,37 грн.

Відповідач не мала доходу та грошей для того щоб надати їх і придбати нерухомість, а тому позивач вважає, що набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю.

Враховуючи вище викладене представник позивача просить суд визнати за позивачем особистою приватною власністю наступне майно:

-житловий будинок загальною площею 60,90 кв.м., житловою площею 42,10 кв.м., літ. А-1, з належними до нього господарськими та побутовими спорудами літньою літ. Б, сараєм літ.В, убиральня літ.Г, підвалом літ.Пд, воротами № 1, огорожею №2, криницею № 1, які розташовані в АДРЕСА_1 ;

-земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:003:0258 з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) під АДРЕСА_1 ;

-земельна ділянка площею 0,2642 га кадастровий номер :01:003:0259 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства під АДРЕСА_1 .

Вирішити питання щодо судових витрат.

21.06.2024 року до суду надійшла заява про уточнення позивних вимог.

В обґрунтування якої представник позивача зазначає, що 04.06.2024 відповідачкою направлено до суду заяву, зі змісту додатків якої стало зрозуміло, що після відкриття провадження у даній справі відповідачка на підставі Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 08.03.2023 у справі №717/1962/22 зареєструвала право власності на 1/2 частки житлового будинку та земельних ділянок.

Дана обставина зумовлює необхідність уточнити заявлені позивачем позовні вимоги, додавши позовну вимогу про припинення права власності ОСОБА_4 на спірне майно (житловий будинок та земельні ділянки) та викласти прохальну частину позовної заяви в наступній редакції:

1. Визнати за ОСОБА_1 особистою приватною власністю:

-житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 60,90 кв. м., житловою площею 42,10 кв. м., з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами - літньою кухнею літ. «Б», сараєм літ «В», убиральнею літ. «Г», підвалом літ. «Пд», воротами №1, огорожею №2, криницею №1, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:003:0258 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,2642 га, кадастровий номер :01:003:0259 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_4 на 1/2 частки:

- житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 60,90 кв. м., житловою площею 42,10 кв. м., з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами - літньою кухнею літ. «Б», сараєм літ «В», убиральнею літ. «Г», підвалом літ. «Пд», воротами №1, огорожею №2, криницею №1, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

- земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:003:0258 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки площею 0,2642 га, кадастровий номер :01:003:0259 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь (РНОКПП, АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1449,95 грн.

Ухвалою Кельменецького районного суду від 13.11.2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі про визнання майна особистою приватною власністю.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 03.01.2024 року ухвалу Кельменецького районного суду від 13.11.2023 року про відмову у відкритті провадження скасовано та справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою Кельменецького районного суду від 17.01.2024 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Кельменецького районного суду від 15.02.2024 року у справі задоволено відвід.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 06.03.2024 року справу прийнято до провадження судді та призначено до розгляду в підготовче судове засідання.

04.09.2024 до суду надійшли письмові пояснення представника ОСОБА_5 ОСОБА_3 , в яких вона просить залучити ОСОБА_4 до участі у справі і якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В письмових поясненнях зазначає, що ОСОБА_5 є матір`ю позивача та вклала значну частину власних коштів у придбання спірних житлового будинку та земельних ділянок, оскільки джерелом походження наданих позивачу коштів є її заробіток за кордоном в Італії, де остання працювала офіційно з 2009 року, отримуючи кошти в безготівковій формі на рахунок. У період з кінця лютого початок березня 2016 року ОСОБА_4 передала сину ОСОБА_1 із-за кордону через приватного перевізника суму у 15000 Євро для придбання житлового будинку та земельних ділянок. При цьому, відповідачка власних коштів у придбанні спірного майна не вкладала, оскільки не час перебування у шлюбі самостійного доходу не мала. Позивач же мав частину власних коштів, одержаних ним від реалізації ним набутої до моменту укладення шлюбу сільськогосподарської техніки, проте після їхнього продажу, їх було недостатньої для придбання спірного майна.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 05.09.2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив у 2013 році він одружився із ОСОБА_4 у Кельменецькому районі. Весілля було у вересні місяці, а в листопаді вони поїхали у Донецьку область. Весілля було маленьке, 25 пар. Подарованих коштів на весіллі було до 3 тис. доларів. За ці кошти вони їздили в Чернівці, на калинівський ринок та поїхали проживали у Донецьку область. Жили в самому м. Донецьк, знімали за ці кошти квартиру та проживали. Через три місяці він влаштувався там на роботу охоронцем у магазині. Отримував заробітну плату 3000 грн. Проживали вони там пів року. Колишня дружина надавала там приватні уроки англійською. Заробіток її складав 4000 грн. У 2014 році вони переїхали знову до Чернівецької області. Проживали один рік із його батьками. Коли дружина завагітніла, вони вирішили, що потрібно власний будинок. До шлюбу в нього був придбаний трактор та сільгосптехніка. Для придбання будинку він продав цей трактор та сільськогосподарську техніку, а також звернувся по допомогу до мами, яка йому безоплатно і безповоротно надала кошти на придбання цього будинку, оскільки йому не вистачало. Знайома ОСОБА_7 їм допомагала у пошуках будинку. На той час ні він, ні дружина не працювали і ними не було зароблено такої великої суми коштів для купівлі будинку. За 23 тис. доларів вони купили будинок і земельні ділянки, це сума разом із оформленням документів. Від мами отримали кошти у сумі 15 тис. євро, вона передала кошти перевізником двічі: один раз у лютому 2016 р. - 7 тис. євро, другий раз на початку березня 2016 р. - 8 тис. євро. За 8 тис. доларів був проданий трактор і сільськогосподарська техніка. Трактор був придбаний на кінці 2010 року, до одруження. Колишня дружина знала про ці кошти і про те, що їх надала мама. Мама бажала оформити право власності на себе, але не могла особисто приїхати на той час. Це з її власних коштів був куплений будинок, оскільки і сільськогосподарська техніка була колись куплена за її кошти.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні посилаючись на доводи вказані в позовній заяві просила задовольнити позов у повному обсязі

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не заявилася, надала суду заяву в якій позовні вимоги не визнала, оскільки Кельменецьким районним судом Чернівецької області за нею визнано право власності на 1/2 частину спірного майна і не може бути визнано особистою приватною власністю позивача. Стосовно її доходів, просить взяти до уваги, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї народився син ОСОБА_6 і з 2015 року по 2018 року вона перебувала у декретній відпустці і офіційних доходів не мала. Також просила відмовити в задоволенні позову повністю та слухати справу у її відсутності.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні у 2013 році її син одружився. До одруження у 2010 році була придбана сільськогосподарська техніка. Коли син одружився на деякий час проживали вони у Донецьку. Потім переїхали до села ОСОБА_8 . Виникло питання, що потрібно було окреме житло для сина. Тоді було продано сільськогосподарську техніку і вона попросила свою знайому, щоб вона у Кельменцях знайшла якесь житло, якийсь будинок. Так як син не мав своїх власних коштів, вона надала йому кошти у сумі 15 тис. євро і плюс кошти за продаж сільськогосподарської техніки. За ці кошти був придбаний будинок. Вона на той час не могла приїхати, так як її дозвіл на проживання був в процесі виготовлення, тому вона не знає як саме оформлялися документи на будинок. Кошти вона передавала перевізником двічі. Перший раз 7 тис. євро і другий раз 8 тис. євро. Це було у 2016 році, перший раз у лютому місяці, другий на початку березня. Це були кошти як допомога синові, щоб він мав своє житло та придбав його для своєї сім`ї. Повертати кошти він не мав. За кордоном вона працює офіційно і на той час їй платили готівкою. Коли в Донецьку проживали, тоді син пропрацював 2-3 місяці охоронцем у супермаркеті, а його колишня дружина не працювала. До одруження син обробляв поля цією сільськогосподарською технікою. Син казав що продали техніку близько за 8 тис. доларів. Вона не знає скільки коштів подарували на весілля, але невістка казала, що до 2 тис. доларів.

Представник третьої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні посилаючись на дідоводи вказані в письмових поясненнях від 04.09.2024 просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_9 , в судовому засіданні пояснив, що будинок купила мати позивача. Свідок їй позичав 6 тис. євро у січні 2016 року для купівлі будинку. Всі кошти на будинок дала мати позивача сама. Свідок знайомий з матір`ю позивача з 2012 року, вони разом працювали в Італії. Кошти для купівлі будинку вона передала водієм, який їхав з Італії.

Свідок ОСОБА_10 , в судовому засіданні пояснила, що довгий час працювала з матір`ю позивача в Італії. Матір`ю завжди мала бажання придбати сину будинок. Будинок вартував 23 тис. євро, які вона передала сину і придбала будинок у 2016-2017 році.

Свідок ОСОБА_11 , в судовому засіданні вказав, що матір позивача передала кошти 2016 році у розмірі спершу 7 тис. євро та другий раз 8 тис. євро, які свідок як водій перевіз та передав позивачу.

Свідок ОСОБА_12 , в судовому засіданні вказала, що відповідачка не надала жодної копійки на купівлю будинку. Матір позивача вислала з закордону кошти у розмірі 23 тис. євро для купівлі будинку. У березні 2016 року придбала будинок. Також позивач за кошти мати придбав трактор за 8500 дол.США, який продав для того, щоб докласти та купити будинок. Трактор придбав ще до укладання шлюбу у 2010-2011 роки.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 , купив житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:003:0258 з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) під АДРЕСА_1 . Житловий будинок загальною площею 60,90 кв.м., житловою площею 42,10 кв.м., літ. А-1, з належними до нього господарськими та побутовими спорудами літньою літ. Б, сараєм літ.В, убиральня літ.Г, підвалом літ.Пд, воротами № 1, огорожею №2, криницею № 1. Продаж будинку здійснювався за 60 000 грн. Дружина покупця ОСОБА_4 , згідна на укладання договору про що написала заяву. Зазначене підтверджується договором купівлі продажу житлового будинку, який зареєстрований нотаріально за № 552.

22.03.2016 року ОСОБА_1 , купив земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:003:0258 з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) під АДРЕСА_1 . Продаж земельної ділянки здійснено за 65 000 грн. Дружина покупця ОСОБА_4 , згідна на укладання договору про що написала заяву. Зазначене підтверджується договором купівлі продажу земельної ділянки, який зареєстрований нотаріально за № 553.

22.03.2016 року ОСОБА_1 , купив земельну ділянку площею 0,2642 га кадастровий номер :01:003:0259 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства під АДРЕСА_1 . Продаж земельної ділянки здійснено за 95 000 грн. Дружина покупця ОСОБА_4 , згідна на укладання договору про що написала заяву. Зазначене підтверджується договором купівлі продажу земельної ділянки, який зареєстрований нотаріально за № 554.

Відповідно до довідки від 17.12.2018 року № 324 ОСОБА_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 .

29.10.2020 року шлюб між ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 , розірвано на підставі рішення суду від 29.10.2020 року справа № 717/728/20.

Згідно до оцінки житлового будинку загальною площею 60,9 кв.м, та господарські будівлі, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 вартість якого становить 135 100 грн.

Вартість земельної ділянки площею 0,1500 га кадастровий номер :01:003:0258 становить 49 500 грн. а земельної ділянки площею 0,2642 га кадастровий номер :01:003:0259 становить 105389 грн., що підтверджується звітами про експертно-грошову оцінку.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Згідно зі статтями 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 08.03.2023 року № 717/1962/22 позов ОСОБА_4 , задоволено частково та визнано за нею право власності на 1/2 ідеальної частки майна, а саме:

-житловий будинок загальною площею 60,90 кв.м., житловою площею 42,10 кв.м., літ. А-1, з належними до нього господарськими та побутовими спорудами літньою літ. Б, сараєм літ.В, убиральня літ.Г, підвалом літ.Пд, воротами № 1, огорожею №2, криницею № 1, які розташовані в АДРЕСА_1 ;

-земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:003:0258 з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) під АДРЕСА_1 ;

-земельна ділянка площею 0,2642 га кадастровий номер :01:003:0259 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства під АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 360020768 від 26.12.2023 року на житловий будинок, прилеглі будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 20.12.2023року право власності на 1/2 частки за ОСОБА_4 .

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Задовольняючи позов ОСОБА_4 по цивільній справі № 717/1962/22, Кельменецький районний суд Чернівецької області встановив, що існувало право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на житловий будинок та земельні ділянки, та за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було визнано право власності по 1/2 ідеальної частки вказаного спірного майна.

Обставини вказаного рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 08.03.2023 року № 717/1962/22 суд визнає преюдиційними для справи, яка розглядається, й необхідно застосувати положення частин четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиційного установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиційного рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відродження у мотивувальній частині судового акта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17).

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Жодних інших підстав для визнання спірного майна особистою приватною власністю, ніж зазначені ОСОБА_1 під час розгляду справи № 717/1962/22 в Кельменецькому районному суді Чернівецької області, в обґрунтування даного позову ОСОБА_1 не вказує.

Таким чином, судом встановлено, що існувало право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на спірне майно, позивачем не спростовано презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу та не довів документально підтвердженими доказами, що він продав сільськогосподарську техніку, а саме трактор, який придбав до шлюбу, за 8 500 доларів США та за вказані кошти придбав спірний житловий будинок та земельні ділянки. Крім цього, в судовому засіданні не доведено належними доказами, що кошти, які передавала мати позивача були передані для його особистих потреб та те, що за вказані кошти він придбав спірне майно.

Враховуючи вище наведене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_5 про визнання майна особистою приватною власністю та припинення права власності слід відмовити.

На підставі вище наведеного та керуючись ст. 57, 59, 60, 69, 70 СК України, ст.2,3,10-12,13,81,82,141,263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_5 про визнання майна особистою приватною власністю та припинення права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 06 грудня 2024 року.

Суддя: Олександр Георгійович ЄФТЕНЬЄВ