ПОСТАНОВА

Іменем України

02 серпня 2024 року м. Кропивницький

справа № 392/682/22

провадження № 22-ц/4809/36/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Москаленко Юрій Віталійович, на заочне рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області (суддя Кратко Д. М.) від 15.02.2023 та додаткове рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області (суддя Кратко Д. М.) від 07.03.2023,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

06.07.2022 ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Касьян М. С., пред`явив позов до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, одержаних у зв`язку з виконанням доручення у сумі 23 000,00 грн, 3% річних 1935,78 грн та інфляційних витрат 7648, 61 грн, а загалом 32584,61 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 19.03.2019 ОСОБА_1 склав на ім`я ОСОБА_2 і видав йому нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси, як учасника антитерористичної операції, у питаннях, що стосується виділу, приватизації та оформлення, державної реєстрації права власності та отримання на його ім`я свідоцтва про право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Кіровоградської області; після цього повіреному надано право користування та розпорядження цією ж земельною ділянкою, в тому числі підписувати договори відчуження даного майна та отримувати належні його грошові кошти.

13.08.2019 ОСОБА_2 , діючи від ОСОБА_1 , звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області № 11-4421/14-19-СГ від 21.08.2019 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» ОСОБА_1 надано у власність земельну ділянку площею 2 га.

27.08.2019 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером: :02:000:5116, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області за ОСОБА_1

14.09.2019 року за № 4097 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Бабіч Л. Ю. посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки між продавцем ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 , та покупцем ОСОБА_3 , предметом якого була земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер: :02:000:5116, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

Згідно з договором продаж земельної ділянки, за домовленістю сторін, вчинено за 23000 грн, які продавець отримав повністю готівкою від покупця до укладення цього договору.

Відомості про право власності ОСОБА_3 на зазначену земельну ділянку внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером запису 33225186.

ОСОБА_2 здійснив продаж належної ОСОБА_1 земельної ділянки та отримавши кошти за неї, але не повідомив його про це позивача, а отримані від продажу грошові кошти йому не передав.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18.09.2020 у справі № 395/417/20, яке залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанції, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним відмовлено.

Позивач вважає, що ОСОБА_2 має повернути йому грошові кошти, отримані ним під час виконання доручення на підставі укладеного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.09.2019, а також сплатити 3 % річних з вересня 2019 року по червень 2022 року та втрати від інфляції за цей самий період.

2. Короткий зміст рішення суду

Заочним рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 15.02.2023 позов ОСОБА_1 задоволено. Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 32584,39 грн, яка складається з такого: 23000,00 грн - неповернуті грошові кошти, одержаних у зв`язку із виконанням доручення; 7648,61 грн - інфляційні витрати; 1935,78 грн - три відсотки річних. Суд також стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що всупереч обов`язку, покладеного на повіреного ст. 1006 ЦК України, відповідач ОСОБА_2 не передав позивачу ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 23000,00 грн, які він, як представник продавця, отримав згідно з укладеним ним від імені позивача договором купівлі-продажу земельної ділянки 14.09.2019. Суд вважав, що відповідач не виконав грошове зобов`язання перед позивачем, а тому на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України він зобов`язаний сплатити позивачу 3 % річних від простроченої суми та індекс інфляції за період прострочення (з вересня 2019 року по червень 2022 року).

Додатковим рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 07.03.2023 суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6500,00 грн.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 05.04.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_2 , від імені якого діє представник - ОСОБА_4 , про перегляд заочного рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 15.02.2023 у справі № 392/682/22 відмовлено.

3. Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Відповідач ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Москаленко Ю. В., подав до суду апеляційну скаргу в якій просить скасувати заочне рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 15.02.2023 та додаткове рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 07.03.2023 і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, не повно з`ясовано обставини справи, що призвело до не правильного вирішення спору по суті.

Зокрема, суд не повідомив відповідача та його представника про дату та час судового засідання на 15.02.2023 та про інші судові засідання, які були призначені у цій справі.

Зазначає, що в кінці вересня 2019 року він передав, а позивач отримав грошові кошти в розмірі 23000,00 грн, які були отримані від продажу земельної ділянки. Це відбулося в м. Кривий Ріг у присутності двох свідків, про допит яких відповідач клопотав перед місцевим судом, але суд цю заяву не розглянув, обмеживши відповідача в праві доведення своїх заперечень проти позову. Апелянт просить суд апеляційної інстанції допитати свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Суд неправильно застосував до правовідносин сторін норму ч. 2 ст. 625 ЦК України так, як в довіреності, яка видана ОСОБА_1 , не зазначено строк передачі йому отриманих від продажу земельної ділянки грошових коштів, до того ж отримані кошти відповідач повернув відповідачу у найкоротший строк після укладення договору купівлі-продажу наприкінці вересня 2019 року.

Крім того, відповідач вважає, що позивача не довів доказами понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.

4. Відзив на апеляційну скаргу

Від позивача ОСОБА_1 у визначений судом строк до суду апеляційної інстанції відзив не надійшов, хоча ухвалу суду від 15.05.2023 про відкриття апеляційного провадження з роз`ясненням позивачу права на відзив на апеляційну скаргу він отримав 27.05.2023 (а. с. 182).

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

5. Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

19.03.2019 ОСОБА_1 підписав та видав довіреність на ім`я ОСОБА_2 , яка посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 293.

Відповідно до довіреності ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси, як учасника антитерористичної операції, у питаннях, що стосується виділу, приватизації та оформлення, державної реєстрації права власності та отримання на його ім`я свідоцтва про право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Кіровоградської області; після цього повіреному надано право користування та розпорядження цією ж земельною ділянкою, в тому числі підписувати договори відчуження даного майна та отримувати належні його грошові кошти (а. с. 9).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області № 11-4421/14-19-СГ від 21.08.2019 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» ОСОБА_1 надано у власність земельну ділянку площею 2 га, в тому числі: пасовища площею 2,000 га, (кадастровий номер :02:000:5116) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Кам`янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області (а. с. 11).

14.09.2019 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Бабіч Л. Ю. посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки між продавцем ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 , та покупцем ОСОБА_3 , який зареєстровано в реєстрі за № 293.

Відповідно до зазначеного договору продавець зобов`язується передати у власність (продати), а покупець зобов`язується прийняти у власність (купити) - земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :02:000:5116, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Згідно з договором продаж земельної ділянки, за домовленістю сторін, вчинено за 23000 гривень, які продавець отримав повністю готівкою від покупця до укладення цього договору (а. с. 12-14).

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18.09.2020 у справі № 395/417/20 в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним відмовлено повністю (а. с. 16-18).

6. Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у даній справі становить 32584,39 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена справа не належить до виключень, передбачених п. 2 ч. 6 ст. 19 та ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, справа переглядається судом апеляційної інстанції за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова в такому випадку не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

7. Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення та додаткове рішення суду першої інстанції не відповідають зазначеним нормам закону, однак вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню.

8. Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1. Щодо порушення місцевим судом норм процесуального права

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Одним із доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Москаленко Юрій Віталійович, є те, що місцевий суд з порушенням закону розглянув справу за відсутності відповідача та його представника, які не були повідомлені неналежним чином про час і дату розгляду справи, зокрема про судове засідання 15.02.2023.

Отже, колегія суддів апеляційного суду зобов`язана перевірити цю обставину, а в разі її підтвердження - скасувати оскаржуване рішення й ухвалити нове.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом;змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості;гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами(пункти 1, 3, 6).

До основних принципів цивільного судочинства, зокрема, належать гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, змагальність сторін, диспозитивність (п. п. 3 5 ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Реалізація цих принципів можлива за умови, що учасникам справи фактично забезпечено право на участь у судовому засіданні, за виключенням випадків коли відповідно до закону суд розглядає справу у письмовому провадженні.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).

Будь-який учасник справи має право брати участь у судовому засіданні, якщо інше не визначено законом (п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку.

Частинами 1 - 5 ст. 130 ЦПК України передбачено, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України дві з чотирьох, передбачених цією статтею Кодексу, умов ухвалення заочного рішення є: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21.07.2022 було відкрито спрощене позовне провадження у вказані справі та призначено її до розгляду з повідомленням (викликом) учасників на 17.08.2022 об 11:15 (а. с. 30 - 31).

Розгляд справи неодноразово відкладався за заявами представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Москаленка Ю. В. (08.09.2022, 05.10.2022, 02.11.2022, 22.11.2022, 12.12.2022, 17.01.2023).

У судовому засіданні 15.02.2023 суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи й ухвалив оскаржуване заочне рішення. При цьому суд вказав у своєму рішенні, що відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а адвокат, беручи на себе обов`язки щодо представництва інтересів клієнта у суді, повинен враховувати своє навантаження, в тому числі і участь у судових засіданнях та режим роботи суду.

Однак, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права.

У матеріалах справи відсутні відомості про наявність у відповідача та його представника офіційної електронної адреси, тож виклик їх у судове засідання суд мав здійснити шляхом надіслання судових за повідомленими ними адресами.

Проте у справі відсутні відомості про направлення відповідно до положень ЦПК України та вручення відповідачу і його представнику судових повісток.

Натомість у справі містяться телефонограми № 265 та № 263 від 06.02.2023, якими суд повідомив ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_4 про розгляд справи № 392/682/22 у судовому засіданні в приміщенні Маловисківського районного суду Кіровоградської області 15.02.2023 о 10:00 (а. с. 80, 81).

Однак, суд першої інстанції не врахував, що повідомлення учасників справи телефонограмою не відповідає встановленому процесуальним законодавством порядку повідомлення сторін та їх представників про дату, час і місце розгляду справи.

Ця справа не належить до виключень із загального правила, передбачених ч. 9 ст. 128 ЦПК України, коли виклик учасників справи телефонограмою допускається.

Схожі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 263/3930/16-ц, від 22.04.2020 у справі № 522/19433/17, від 11.03.2021 у справі № 296/9824/19, від 04.02.2021 у справі № 202/26139/13-ц, від 23.10.2021 року у справі № 379/1296/18.

За таких обставин суд не мав права розглядати справу та ухвалювати заочне рішення, натомість відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України мав відкласти розгляд справи, у зв`язку з неявкою в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Такого ж по суті порушення норм процесуального права місцевий суд припустився і при ухваленні додаткового рішення про розподіл витрат позивача на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що додаткове рішення від 07.03.2023 суд ухвалив за заявою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Касьяна М. С. від 20.02.2023, який до закінчення судових дебатів, які відбулися 15.02.2023, зробив заяву про намір надати суду докази судових витрат позивача продовж п`яти днів.

Згідно з положеннями ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21 у пунктах 7.31 - 7.33, 73.5 викладено висновки щодо застосування норм ст. 246, ст. 270 ЦПК України, а сам:

«7.31. Отже, у процедурі розгляду такої заяви суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи частини другої статті 246 ЦПК України (частини другої статті 221 ГПК України), які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.

7.32. Отже, положення частини четвертої статті 270 ЦПК України (частини четвертої 244 ГПК України) про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат відповідно до частини другої статті 246 ЦПК України (частини другої статті 221 ГПК України) чи повідомити їх про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі є письмовим).

7.33. Також при розгляді цієї заяви суд повинен забезпечити сторонам дотримання принципів змагальності, рівності в судочинстві, реалізацію права сторони «бути вислуханою» як передумови того, що вона була «почута», що є складовою права на справедливий суд (рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України», заява №4909/04 від 10 лютого 2010 року) […]

7.35. У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, а подає такі докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то правила щодо реалізації учасниками справи їх права на участь в судовому засіданні з розгляду заяви про розподіл судових витрат згідно з частиною четвертою статті 244 ГПК України (частина четверта статті 270 ЦПК України) є спеціальними та повинні застосовуватися системно з приписами частини другої статті 221 ГПК України (частини другої статті 246 ЦПК України), яка визначає обов`язок суду призначити судове засідання відповідно до процедури розгляду справи яка була визначена судом для розгляду справи в цілому (загального, спрощеного чи письмового провадження)».

Супереч нормам ч. 2, ч. 3 ст. 246, ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд першої інстанції ухвалу про призначення судового засідання по розгляду заяви представника позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу не постановив, судове засідання заздалегідь не призначив, не повідомив про розгляд цього питання відповідача та його представника, чим порушивши принципи відкритості та змагальності судового процесу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden, 26.05.1988, заява № 10563/83, пп. 24 - 33); право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства,16.12.1999, заява № 24724/94; 24888/94, пп. 83 - 89).

Крім того, Європейський суд з прав людини зауважив, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10. 2010).

Стаття 6 Конвенції головним чином служить для визначення того, чи були надані заявнику достатні можливості викласти свою позицію і оскаржити докази, які він вважав недостовірними, а не для того, щоб оцінювати правильність або неправильність рішення, прийнятого національними судами (Каралевічус проти Литви (Karaleviиius v. Lithuania), 6 червня 2002 р., номер заяви 53254/99).

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, місцевий суд не дотримався вказаних норм цивільного процесуального законодавства, допустив порушення процесуальних гарантій дотримання прав відповідача, яке є обов`язковою підставою для скасування заочного рішення та додаткового рішення суду й ухвалення нового судового рішення.

8.2. Щодо суті спору у справі

8.2.1. Норми права та їх джерела, практика застосовування

Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя (ч. 1 ст. 1000 ЦК України).

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (ст. 1003 ЦК України).

Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (ч. 1 ст. 1004 ЦК України).

Повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення (п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України).

Довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення (ч. 1 ст. 1007 ЦК України).

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України).

Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ч. 3 ст. 237 ЦК України).

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (ч. 1 ст. 244 ЦК України).

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (ч. 3 ст. 244 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Положеннями частин 1, 4 ст. 545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі невиконання боржником обов`язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов`язання (ч. 1 ст. 620 ЦК України).

У постанові від 25.03.2024 у справі № 458/229/18 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду проаналізувала норми Глави 17 та Глави 68 ЦК України й сформулювала такі висновки:

- традиційно в доктрині приватного права виокремлюють договірне представництво або добровільне, що виникає на підставі договору. Цим договором, зокрема, є договір доручення (Глава 68 ЦК України);

- довіреність видається однією особою іншій особі, тому видача довіреності є одностороннім правочином. Для цього не потрібна наявність волі іншої особи, тобто другої сторони договору доручення. Довіреність видається на підставі договору доручення (ст. 1003 ЦК України), при чому це робиться обов`язково (ч. 1 ст. 1007 ЦК України). Це означає, що наявність довіреності свідчить про договірне представництво;

- Глава 68 ЦК України не містить спеціальних вимог до форми договору доручення, тому й не виключається вчинення договору доручення в усній формі. Формулювання, які вживаються в ст. 1003 ЦК України і сутність правовідносин представництва, вимагають фіксації його повноважень, що може бути здійснено в договорі та/або в довіреності. Натомість в ст. 1007 ЦК України міститься вимога видати довіреність повіреному і це означає, що вона є обов`язковою. Але можливо вчинити договір доручення в усній формі, й у цьому разі довіреність слугуватиме підтвердженням його укладання;

- з урахуванням змісту ст. 244 ЦК України та принципу розумності, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Тобто довіреність має містити повноваження представника необхідні для представництва довірителя перед третіми особами, а не обов`язки представника перед особою, яку він представляє (довірителем). Тим паче конструкція договірного представництва апріорі виключає можливість вчинення довіреності, яка містить можливість представника розпоряджатися коштами на власний розсуд, оскільки це суперечить конструкції цивілістичного представництва;

- видача довіреності на підставі усного договору доручення є підтвердженням укладання договору доручення, і очевидно, що на такі правовідносини поширюються положення, зокрема, ст. 1006 ЦК України. У разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно. При цьому для довірителя не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України є виключенням, що допускається частиною другою ст. 530 ЦК України.

8.2.2. Оцінка аргументів учасників справи

На підставі доказів у справі суд встановив такі обставини справи:

-19.03.2019 ОСОБА_1 на підставі укладеного з ОСОБА_2 усним договором доручення видав останньому посвідчену приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н. В. та зареєстровану в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 293 довіреність, якою уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси, як учасника антитерористичної операції, у питаннях, що стосується виділу, приватизації та оформлення, державної реєстрації права власності та отримання на його ім`я свідоцтва про право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Кіровоградської області; після цього повіреному надано право користування та розпорядження цією ж земельною ділянкою, зокрема право її продажу за ціною та на умовах за своїм розсудом в тому числі підписувати договори відчуження даного майна та отримувати належні його грошові кошти. Представнику надано право документи, зокрема договір купівлі-продажу земельної ділянки, отримувати належні ОСОБА_1 на підставі договору грошові кошти. Довіреність видана строком на п`ять років, дійсна по 19.03.2024 (а. с. 9);

-наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області № 11-4421/14-19-СГ від 21.08.2019 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» ОСОБА_1 надано у власність земельну ділянку площею 2 га, в тому числі: пасовища площею 2,000 га, (кадастровий номер :02:000:5116) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Кам`янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області (а. с. 11);

-14.09.2019 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Бабіч Л. Ю. посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки між продавцем ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 , як його представник (за умовами договору «Представник продавця» або «Продавець»), та ОСОБА_3 (за умовами договору «Покупець»).

Згідно з п. 1 цього Договору Продавець зобов`язаний передати у власність (продати), а Покупець зобов`язався прийняти у власність (купити) земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :02:000:5116, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

Відповідно до п. 3 Договору право власності на земельну ділянку, що відчужується зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.08.2019, номер запису про право власності: 33020078, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 238, та підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.08.2019 № 179267238.

Згідно з п. 4 Договору продаж земельної ділянки, за домовленістю сторін, вчинено за 23000 гривень, які Продавець отримав повністю готівкою від покупця до укладення цього договору (а. с. 12-14).

Ці обставини, а також факт отримання ОСОБА_2 на підставі доручення ОСОБА_1 належних останньому за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14.09.2019 грошових коштів в сумі 23000,00 грн, які сплатив покупець ОСОБА_3 сторонами по справі визнається.

Спору щодо цих обставин між сторонами у справі немає.

З огляду на отримання 14.09.2019 ОСОБА_2 на підставі доручення ОСОБА_1 належних останньому грошових коштів за продану земельну ділянку в сумі 23000,00 грн, відповідно до п. 2, п. 3 ст. 1006 ЦПК України у відповідача у справі виник обов`язок негайно надати позивачу звіт про виконання ним доручення, передати договір купівлі-продажу, а також отримані у зв`язку з виконанням його доручення грошові кошти у вказаній сумі.

При цьому свій обов`язок повернути поручителю грошові кошти ОСОБА_2 мав виконати негайно, як то передбачено ст. 1006 ЦК України, бо у справі відсутні відомості про наявність між поручителем і повіреним домовленості про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення.

Позивач у позовній заяві вказав, що відповідач свій обов`язок не виконав, зокрема не повідомив його про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки та не передав отримані за укладеним договором кошти.

Натомість відповідач заперечує проти позову, посилаючись на те, що він передав позивачу його кошти за земельну ділянку.

Норма ст. 545 «Підтвердження виконання зобов`язання» ЦК України закріплює право боржника вимагати від кредитора надання йому доказів, що підтверджують виконання ним зобов`язання повністю або частково, а саме розписки про отримання виконання.

Право боржника вимагати від кредитора підтвердження прийняття виконання покликане забезпечити виконання боржником покладеного на нього тягаря доведення належного виконання зобов`язання.

Отже, виходячи з приписів ст. 545 ЦК України можна дійти до висновку, що тягар доказування належного виконання обов`язку повіреного передати довірителю все отримане у зв`язку з виконанням доручення несе відповідач ОСОБА_2 , як боржник у цьому зобов`язанні та сторона у справі, яка посилається на виконання свого обов`язку.

Діючи добросовісно й обачливо відповідач міг вимагати у позивача надання йому розписки про отримання виконаного, а в разі відмови затримати виконання зобов`язання, що мало б наслідком прострочення кредитора, яке виключає вину боржника.

При цьому відповідач не посилався на те, що позивач відмовився надавати йому розписку про отримання виконаного.

Тож у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази передачі відповідачем ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 коштів, отриманих під час виконання його доручення з продажу земельної ділянки, тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що відповідач не довів виконання свого обов`язку.

Таким чином, відповідач порушив право позивача на негайне отримання належних йому коштів, що є підставою для задоволення позову в частині стягнення 23000,00 грн.

Стосовно доводів апелянта про те, що на підтвердження передачі ним позивачу грошових коштів, отриманих при виконанні доручення, він просив суд допитати двох свідків, але суд проігнорував його клопотання, колегія суддів апеляційного суду констатує, що дійсно таке клопотання було подане відповідачем 07.09.2022 (а. с. 48), тобто після першого судового засідання у справі, що розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, яке відбулося 17.08.2022 (а. с. 44) та про яке позивач та його представник адвокат Жеребенко О. В. (а. с. 34) були повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою адвоката Жеребенко О. В. про отримання 05.08.2022 судової повістки для відповідача ОСОБА_2 .

Клопотання про допит свідків було подане іншим представником відповідача до другого судового засідання, яке призначене судом на 05.10.2022, а отже з пропуском строку, встановленого ч. 3 ст. 91 ЦПК України. При цьому в заяві про виклик свідків відсутнє клопотання відповідача про поновлення пропущеного процесуального строку та не вказані причини його пропуску.

Відповідно до змісту ст. 126 ЦПК України процесуальним наслідком пропущення процесуальних строків є втрата права на вчинення процесуальної дії. При цьому документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий самий наслідок подання заяв та клопотань з пропуском встановлених строків передбачений ч. 2 ст. 222 ЦПК України.

Суд першої інстанції не постановив ухвалу стосовно клопотання представника відповідача про допит свідків, що є процесуальним порушенням ч. 1 ст. 222, ч. 2 ст. 258 ЦПК України, але фактично застосував до поданого з пропуском встановленого законом строку клопотання відповідні наслідки, передбачені ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 222 ЦПК України.

В апеляційній скарзі відповідач просив суд апеляційної інстанції допитати свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на який він вказав у суді першої інстанції, але водночас не просив поновити йому процесуальний строк подання цих доказів, який ним пропущений ще в суді першої інстанції, та не навів відповідного обґрунтування, а тому в цій частині клопотання апелянта належить залишити без розгляду.

До того ж зважаючи на те, що відповідно до ч. 1 ст. 545 ЦК України факт виконання боржником зобов`язання має підтверджуватися письмовими доказами (розпискою кредитора, або повернутим боржнику борговим документом), він не може доводитися показання свідків, які згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України в такому випадку є недопустимими доказами.

Оскільки відповідач порушив виконання грошового зобов`язання перед позивачем на спірні правовідносини поширюється положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, яким встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач разом з позовною заявою надав до суду детальний та обґрунтований розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми боргу та індексу інфляції з період прострочення згідно з яким інфляційні втрати позивача становлять 7648,61 грн, а три проценти річних 1935,78 грн (а. с. 19 - 21).

Відповідач знайомий з цим розрахунком, не висунув заперечень щодо правильності його виконання та не реалізував своє право на подання до суду власного контррозрахунку.

Встановивши факт порушення відповідачем грошового зобов`язання, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що позивач має право вимагати від боржника сплати заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми за час прострочення, оскільки не доведено, що договором між сторонами було визначено інший їх розмір.

9. Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, а відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України суд зобов`язаний скасувати судового рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судового рішення через розгляд судом справи (питання) за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Зважаючи на те, що відповідач обґрунтовував свою апеляційну скаргу, зокрема порушенням місцевим судом норм процесуального права, про яке йдеться у п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, й це порушення знайшло своє підтвердження, вимоги апеляційної скарги про скасування заочного рішення суду від 15.02.2023 та додаткового рішення від 07.03.2023 підлягають задоволенню.

Однак вимоги апелянта про ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю підлягають відхиленню.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 належить задовольнити повністю.

10. Про судові витрати

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог повністю, то сплачений позивачем за подання позовної заяви судовий бір в сумі 992,40 грн (а. с. 6) підлягає стягненню на його користь з відповідача.

З цих же мотивів сплачений відповідачем судовий збір в сумі 1488,60 грн (а. с. 163) за подання до суду апеляційної скарги компенсації не підлягає.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 сформульовано висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат сторони на правничу допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимоги про їх відшкодування.

Пунктом 4 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон) передбачено, що договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 26 цього Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

З урахуванням наведених положень ст. 137 ЦПК України та Закону можна дійти висновку, що з метою розподілу розмір витрати на правничу допомогу адвоката визначається відповідно до умов укладеного між адвокатом (адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням) і клієнтом договору про надання правничої допомоги.

Представник позивача адвокат Касьян М. С. просив суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6500 гривень.

До заяви про ухвалення додаткового рішення долучено копію договору про надання правової допомоги № 19 від 16.05.2022 та акт приймання-передачі виконаних робіт по справі № 392/682/22 від 15.02.2023.

Пунктами 3.1, 3.2, 4.7 укладеного між адвокатом Касьяном М. С. та клієнтом ОСОБА_1 договору про надання правничої допомоги від 16.05.2022 передбачено, що гонорар адвоката погоджується сторонами та визначається додатковими угодами. На визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Зміни та доповнення до договору вносяться тільки за взаємною згодою сторін та оформляються додатковою угодою до цього договору, що має бути підписана повноваженими представниками сторін (а. с 119, 120).

Зі змісту акта приймання-передачі послуг від 15.02.2023 вбачається, що адвокат Касьян М.С. надав клієнту ОСОБА_1 наступні послуги: складання, підготовка поштового відправлення та направлення до суду позовної заяви про стягнення грошових коштів, одержаних у зв`язку з виконанням доручення, 3% річних та інфляційні витрати (5 годин) в розмірі 5000 грн; участь адвоката 15.02.2023 у судовому засіданні в режимі відео конференції (1 год) в розмірі 1500 грн (а. с. 121).

Отже, у договорі про надання правничої допомоги від 16.05.2022 його сторони дійшли згоди, що гонорар адвоката має погоджуватися сторонами додатково й оформлятися додатковими угодами до договору в письмовій формі.

Однак, до суду позивач та його представник не надали додаткових угод до договору про надання правничої допомоги, які б містили конкретні домовленості адвоката і його клієнта про гонорар (його тип, розмір, порядок сплати).

Акт приймання-передачі послуг від 15.02.2023 є доказом того, що певні роботи та послуги адвокатом виконані й прийняті клієнтом, але він не являється додатком до договору від 16.05.2022, а отже ним не доводитися зміст домовленості між позивачем і його адвокатом про розмір гонорару.

У зв`язку із недостатністю наданих доказів суд апеляційної інстанції позбавлений можливості належним чином встановити розмір витрат позивача на правничу допомогу адвоката у цій справі, а тому в задоволенні заяви позивача про присудження компенсації цих витрат належить відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Москаленко Юрій Віталійович, задовольнити частково.

Клопотання ОСОБА_2 про допит свідків залишити без розгляду.

Заочне рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 15.02.2023 та додаткове рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 07.03.2023 скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованості в сумі 23000,00 грн неповернутих грошових коштів, одержаних у зв`язку із виконанням доручення про продаж земельної ділянки, а також 7648,61 грн - інфляційних втрат, 1935,78 грн - три проценти річних від прострочено суми.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання до суду позовної заяви в розмірі 992,40 грн.

У присудженні ОСОБА_1 компенсації витрат на професійну правничу допомогу відмовити у зв`язку з недоведеністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. І. Мурашко

О. І. Чельник