ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року

м. Київ

справа № 758/1366/16-ц

провадження № 61-5570св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,
учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2023 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Городничої В. С., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК «Фінілон»), про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів за вкладом та відшкодування моральної шкоди.

Позовну заяву обґрунтувала тим, що 03 лютого 2014 року вона через свого представника ОСОБА_1 уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір банківського вкладу (депозиту) за програмою «Стандарт» в іноземній валюті. На виконання умов цього договору Банк прийняв, а вкладник передала в управління Банку грошові кошти у сумі 17 405,37 дол. США строком на 6 місяців включно зі сплатою процентів.

Вказувала, що влітку 2014 року, у зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, її рахунки було заблоковано, нарахування відсотків припинено. Позивачка через свого представника зверталася до відповідача з вимогою повернення внесених на рахунок грошових коштів та виплати процентів, однак вимогу позивачки Банк не виконав.

Зазначала, що такі дії відповідача є незаконними і їй фактично завдана майнова та моральна шкода, тому, з урахуванням неодноразових заяв про уточнення та збільшення позовних вимог, остаточно просила суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь: суму залишку вкладу у розмірі 17 405,00 дол. США, проценти за користування коштами - 2 058,56 дол. США, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань - 751 373,85 дол. США, а всього 770 837,41 дол. США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у вигляді суми залишку вкладу в сумі 17 405,00 дол. США, відсотки за користування вкладом в сумі 2 058,86 дол. США і пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у сумі 17 405,00 дол. США, а всього - 36 868,86 дол. США. Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1 280,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами наявні договірні правовідносини за договором вкладу, позивач підтвердила внесення грошових коштів на депозитний рахунок, відкритий у Банку, тому у відповідача існують зобов`язання щодо повернення вкладникові суми вкладу та відсотків за його користування.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відмова Банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання Банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом, у вигляді сплати пені.

Водночас суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із недоведеністю завдання їй такої шкоди і розміру такої шкоди.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та увалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із того, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки з 17 листопада 2014 року зобов`язання Банку за договором банківського вкладу переведено на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме ТОВ «ФК «Фінілон» є новим боржником позивачки.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У квітні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дугінов Д. А., із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження заявниця посилається на неврахування судами правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, від 05 грудня 2018 року у справі № 201/10374/14-ц, від 26 квітня 2019 року у справі № 922/1029/16, від 11 червня 2020 року у справі № 757/35873/18-ц, від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19, від 26 січня 2022 року у справі № 757/34314/18-ц, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17, від 28 листопада 2022 року у справі № 202/5076/19, від 22 лютого 2022 року у справі № 757/20428/19, від 22 лютого 2022 року у справі № 757/633674/19, від 26 квітня 2022 року у справі № 539/4098/18, від 08 червня 2022 року у справі № 757/61769/19-ц, від 22 червня 2022 року у справі № 219/6058/18, від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц та інші (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)). Також заявниця посилається на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд:

- не звернув увагу на те, що позивачка не надавала Банку згоди на переведення боргу перед нею будь-кому, у тому числі й ТОВ «ФК «Фінілон»;

- проігнорував те, що ніяких платіжних документів, які б підтвердили перерахування Банком ТОВ «ФК «Фінілон» коштів для виконання зобов`язань Банку перед позивачкою відповідач не надав;

- не врахував, що Умови та правила банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті відповідача (в редакції від 01 червня 2014 року), позивачка не підписувала, а тому вона не є складовою частиною депозитного договору;

- не звернув увагу на те, що в силу положень частини першої статті 520, частини першої статті 654, частини другої статті 1059 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон», шляхом використання мовчазної згоди (без письмової згоди) позивачки, яка є стороною письмового договору банківського вкладу, є нікчемним;

- не врахував, що ТОВ «ФК «Фінілон» є повністю консолідованою дочірньою компанією Банку;

- не надав належної оцінки тому, що Банк не виконує своїх зобов`язань за договором банківського вкладу та не повертає вкладу та відсотків позивачці.

Станом на момент розгляду справи Верховним Судом відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_1 не надходило.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 18 квітня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2023 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 758/1366/16-ц з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано матеріали справи № 758/1366/16-ц із Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська; надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У травні 2023 року матеріали справи № 758/1366/16-ц надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2023 року справу № 758/1366/16-ц призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03 лютого 2014 року ОСОБА_1 , через свого представника - ОСОБА_1 , уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», договір банківського вкладу (депозиту) за програмою «Стандарт» в іноземній валюті.

На виконання умов цього договору Банк прийняв, а ОСОБА_1 (вкладник) передала в управління Банку грошові кошти у сумі 17 405,37 дол. США строком на 6 місяців включно зі сплатою процентів. Термін повернення суми вкладу з нарахованими відсотками - 04 серпня 2014 року.

17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір про переведення боргу.

Згідно з пунктом 1 цього Договору визначено, що на підставі згоди кредиторів, яка отримана Банком шляхом приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, викладених на сайті Банку: https://privatbank.ua/terms/, що є невід`ємною частиною до цього договору, Банк переводить, а ТОВ «ФК «Фінілон» приймає на себе виконання зобов`язань з виплати грошових коштів, які виникли на підставі депозитних договорів і договорів банківського обслуговування відповідно до переліку (Додаток № 1). Зобов`язання з виплати грошових коштів, які переводяться на ТОВ «ФК «Фінілон», виникли на підставі депозитних договорів і договорів банківського обслуговування відповідно до переліку (Додаток № 1), які укладені структурними підрозділами Банку, що здійснюють діяльність на території АР Крим.

У пункті 3 такого Договору, зазначено, що протягом одного дня з моменту укладення цього Договору Банк зобов`язується перерахувати ТОВ «ФК «Фінілон» грошові кошти, розміщені кредиторами на підставі договорів у розмірі відповідно до Додатку № 1. Переказ грошових коштів здійснюється в гривні за курсом відповідно іноземної валюти до гривні, встановленим Національним банком України на дату укладення договору.

Згідно з пунктом 4 такого Договору, з моменту набрання чинності цим Договором ТОВ «ФК «Фінілон» бере на себе зобов`язання Банку і є боржником за договорами відповідно до Додатку 1.

Відповідно до пункту 5 такого Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Згідно з витягом від 08 липня 2020 року з Додатку № 1 (Реєстр Кредиторів) до договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, у переліку кредиторів Банку наявна ОСОБА_1 , а розмір коштів, який переведений банком на ТОВ «ФК «Фінілон», становить 17 418,14 дол. США та складається із суми вкладу та нарахованих відсотків.

18 листопада 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» підписали додаткову угоду до договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, у якій погодили внести зміни до пункту 3 Договору, виклавши його у такій редакції: «Протягом двадцяти днів з моменту укладення цього Договору Банк зобов`язується перерахувати ТОВ «ФК «Фінілон» грошові кошти, розміщені кредиторами на підставі договорів в розмірі відповідно до Додатка № 1. Переказ грошових коштів здійснюється у гривні за курсом іноземної валюти до гривні, встановленим Національним банком України, на дату такого переказу».

Крім того, судами встановлено, що у пункті 1.1.7.58 Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» та викладених в редакції від 01 червня 2014 року, визначено, що у зв`язку з анексією АР Крим та припинення діяльності Банку на цій території клієнт зобов`язується з`явитися в структурний підрозділ Банку, розташований на материковій частині України, для здійснення Банком дій щодо уточнення інформації щодо ідентифікації та вивчення Клієнта, та надати в Банк від Агентства по страхуванню вкладів, розташованому за адресою: 109240, РФ, м. Москва, Верхній Таганський глухий кут, 4, довідку про відсутність виплат грошових коштів Клієнту - фізичній особі. Водночас клієнт зобов`язаний вчинити дії, передбачені в цьому пункті, в термін до 31 грудня 2014 року.

У пункті 1.1.7.59 цих Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що у разі невиконання Клієнтом обов`язків, передбачених пунктом 1.1.7.58 цих Умов, подальша взаємодія за договором Клієнта з Банком може бути змінена шляхом повідомлення, в тому числі на сайті Банку у відповідному розділі Умов та правил. При необхідності отримання Банком згоди від Клієнта на здійснення таких дій, сторони керуються статтею 205 ЦК України (мовчазна згода).

На підставі зазначених пунктів Умов та правил надання банківських послуг, 30 січня 2015 року на офіційному сайті Банку за посиланням: https://conditions-and-rules.privatbank.ua/news/74/?lang=ru було розміщене повідомлення для клієнтів Банку з таким змістом:

«У зв`язку з анексією АР Крим і зупиненням діяльності Банка на цій території в розділ "1.1.7. Додаткові положення" Умов та правил надання банківських послуг внесені зміни про порядок взаємодії за договорами Клієнта з Банком. У разі невиконання Клієнтом обов`язків, передбачених п.1.1.7.59 цих Умов та Правил, подальша взаємодія по договору Клієнта з Банком буде здійснюватись з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фінілон", що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 32. У разі незгоди Клієнта з переводом боргу, свої письмові заперечення Клієнт направляє Банку в строк до 15.02.2015 р. Ненадання Клієнтом заперечень у вказаний в цьому пункті строк, підтверджує здійснення Банком переводу боргу по договорам Клієнта на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фінілон" зі згоди Клієнта».

Звертаючись до суду із цим позовом, позивачка вказувала на те, що Банк не виконав своїх зобов`язання щодо повернення належних їй коштів вкладу разом із нарахованими відсотками згідно з умовами договору, що є порушенням вимог чинного законодавства, умов укладеного договору та її законних прав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову та увалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із того, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки з 17 листопада 2014 року зобов`язання Банку за договором банківського вкладу переведено на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому ТОВ «ФК «Фінілон» є новим боржником позивачки.

Верховний Суд не погоджується із такими висновками апеляційного суду з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та їх правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами

в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

У цій справі відповідач стверджував і апеляційний суд погодився із тим, що у спірних правовідносинах відбулося переведення боргу Банку на підставі відповідного договору від 17 листопада 2014 року, укладеного між Банком та ТОВ «ФК «Фінілон», унаслідок чого товариство стало новим боржником у спірному зобов`язанні.

Водночас відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. Вступаючи у договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо).

Як свідчить тлумачення статей 520, 521 ЦК України, при заміні боржника первісний боржник вибуває із зобов`язання і замінюється новим боржником.

Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових: по-перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання; по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу.

Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 липня 2023 року у справі № 175/4639/19 (провадження № 61-11582сво21), а також у постановах Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 757/34314/18-ц, від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19, від 07 листопада 2023 року у справі № 757/2801/20-ц.

На вказаному наголошено і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20, у якій, зокрема, зазначено про те, що договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між Банком та ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивачів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Апеляційний суд, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, на вказане уваги не звернув, не врахував, що матеріали справи не містять доказів надання кредитором ОСОБА_1 згоди на заміну боржника з Банку на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з пред`явленням позивачкою позову до неналежного відповідача.

Також апеляційний суд не дослідив наявних у справі доказів, не врахував висновків Верховного Суду та не вирішив справу суті спору.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки судом апеляційної інстанції допущені порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не враховано висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, то оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, повно встановити фактичні обставини справи, дослідити наявні у справі докази, проаналізувати всі доводи, запереченням сторін, ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Щодо судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема із розподілу судових витрат.

Оскільки розгляд справи не закінчено, то питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 400, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2023 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник
Судді:І. Ю. Гулейков
Б. І. Гулько
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець