ПОСТАНОВА

Іменем України

18 липня 2024 року м. Кропивницький

справа № 386/868/23

провадження № 22-ц/4809/944/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Мурашка С. І., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - орган опіки та піклування Голованівської селищної ради,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2024 року в складі головуючого судді Гут Ю. О.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

17.07.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Голованівської селищної ради, в якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті доходу платника аліментів, щомісячно починаючи з дня подання зави і до повноліття дитини. Доручити органу опіки та піклування Голованівської селищної ради підготувати висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 02.09.2020.

Відповідно до свідоцтва про народження дитини сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина проживала разом з бабусею та ОСОБА_2 , проте останнім часом ОСОБА_2 вживає алкогольні напої та неналежно виконує батьківські обов`язки відносно малолітньої доньки.

Позивачем були сплачені аліменти на утримання дитини, проте кошти не були витрачені на потреби дитини. ОСОБА_2 постійно вживає алкогольні напої та своєю поведінкою погано впливає на розвиток та виховання дитини, у зв`язку з чим у дитини з`явився психічний розлад здоров`я.

Відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, ухиляється від свого природного обов`язку утримувати свою дитину, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною, відповідно свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків.

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2024 року задоволено позов.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за виконавчим листом №386/519/20 , виданий Голованівським районним судом Кіровоградської області 10.09.2020, виконавче провадження НОМЕР_1 від 15.10.2020, що знаходиться на виконанні Біляївського міськрайонного відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з дати набрання законної сили рішення суду.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь опікуна чи піклувальника або установи, де буде утримуватись дитина, щомісячно аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, щощо відповідачка протягом трьох років не здійснювала жодних дій, які б могли свідчити про виявлення батьківського піклування до дитини, в тому числі - після звернення позивача з позовом до суду, відповідачка так і не проявила уваги до дитини, не вчиняє будь-яких дій щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, тобто продовжує ухилятись від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, відзив на позов до суду не подала, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи про позбавлення її батьківських прав в судове засідання не з`являлася, тому наявні підстави для позбавлення батьківських прав відповідача.

Суд зазначив, що з позивача на користь відповідаки стягуються аліменти на утримання дитини, відносно якої відповідачку позбавлено батьківських прав, тому необхідно припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за виконавчим листом №386/519/20, виданий Голованівським районним судом Кіровоградської області 10.09.2020, виконавче провадження НОМЕР_1 від 15.10.2020, що знаходиться на виконанні Біляївського міськрайонного відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з дати набрання законної сили рішення суду.

Суд також зазначав, що дитина, по відношенню до якої відповідач позбавляється батьківських прав, проживає з бабусею, а тому відповідач зобов`язана утримувати дитину до досягнення повноліття та сплачувати аліменти на користь опікуна чи піклувальника або установи, де буде утримуватись дитина, відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 , в інтересах якої діє її представник адвокат Задорожнюк О. Б., подала до Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зазначала, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Зазначає, що проживає в м. Одеса враховуючи, що в країні оголошено воєнний стан місто часто перебуває під ворожими обстрілами, тому проживання дитини в таких умовах є небезпечним, у зв`язку з чим дитина часто перебувала в своєї прабабусі ОСОБА_4 , яка надалі свідчення, що ОСОБА_2 є хорошою матір`ю та постійно турбується про дитину, аналогічні свічення надали свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Позивач повідомив суд, що баба дитини ОСОБА_7 та її співмешканець ОСОБА_8 скаржились щодо неналежного виховання ОСОБА_2 своєї дитини, проте не надано доказів про підтвердження розгляду цих скарг та про застосовані заходи чи покарання, яке було визначено ОСОБА_2 за неналежне виконання нею батьківських обов`язків .

Суд вважав встановленим, що ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, в тому числі за керування транспортним засобом в стані сп`яніння,за вчинення домашнього насильства, ізінформації Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області слідує, що мати своїми діями піддає небезпеці здоров`я дитини.

Проте такі висновки суду не грунтуються на доказах, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 допускала неправомірні дії саме щодо доньки.

Орган опіки та піклування Голованівської селищної ради надав висновок органу опіки і піклування, який затверджено рішенням виконавчого комітету Голованівської селищної ради № 96 від 07.09.2023, про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її доньки, при прийнятті рішення органом опіки та піклування були враховані числення скарги баби дитини та її співмешканця, суд не врахував такий висновок, поставився до нього критично.

Позивач, який перебуває на військовій службі, не вказав, яким чином буде піклуватися про дитину, не зазначив про те, що має намір проживати з дитиною.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Представник позивача адвокат Смирнов А. Г. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому ставить питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частини першої статті 367, частини першої статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

Заслухавши пояснення відповідачки та її представника адвоката Задорожнюк О. Б., які підтримали доводи апеляційної скарги, представника позивача адвоката Смирнова А. І., який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6 зворот т.1),

Заочним рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 02.09.2020 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.7-9 т.1).

Останні три роки відповідачка постійно проживає і працює в м. Одеса, дитина за згодою батьків проживає в сім`ї своєї рідної баби ОСОБА_7 - матері ОСОБА_2 , що визнано сторонами у справі.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України ОСОБА_2 вважає більш безпечним проживання малолітньої дитини в смт. Голованівську Кіровоградської області, тому не бере доньку з собою до м. Одеси, де працює і не має можливості постійно забезпечувати їй безпечне середовище.

Постановами Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05.10.2020 відкрито ВП НОМЕР_1 та від 10.11.2020 ВП НОМЕР_2, з примусового виконання виконавчого листа №386/519/20, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 аліментів у розмірі частини з усіх видів заробітку , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 07.07.2020 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 10-11 т.1).

Відповідно до висновку органу опіки і піклування Голованівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Голованівської селищної ради, затвердженого рішенням №96 від 07.09.2023, недоцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню доньки ОСОБА_3 , 2019 року народження, за відсутності достатньої та переконливої документальної бази (а.с. 72-71 т.1).

Згідно листа Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області №22398/112-2023 від 06.10.2023, ОСОБА_2 притягувалась до адміністративної відповідальності: Голованівським РВП ГУНП в Кіровоградській області 12.07.2023 за ч. 2 ст.. 122 КУпАП , за яке накладено адміністративне стягнення у види попередження; Голованівським РВП ГУНП в Кіровоградській області 12.07.2023 за ч. 1 ст.. 126 КУпАП ; Голованівським РВП ГУНП в Кіровоградській області 12.07.2023 за ч. 1 ст.. 130 КУпАП ; Голованівським РВП ГУНП в Кіровоградській області 12.07.2023 за ч. 1 ст.. 173-2 КУпАП; Голованівським РВП ГУНП в Кіровоградській області 12.07.2023 за ч. 1 ст.. 126 КУпАП ; Голованівським РВП ГУНП в Кіровоградській області 12.07.2023 за ч. 2 ст.. 122 КУпАП; Голованівським РВП ГУНП в Кіровоградській області 12.07.2023 за ч. 1 ст.. 130 КУпАП; Голованівським РВП ГУНП в Кіровоградській області 12.07.2023 за ч. 1 ст.. 122 КУпАП; Управлінням ПП в одеській області 18.04.2023 за ч. 2 ст.. 126 КУпАП, за яке накладено стягнення у виді 3400. Крім того, до Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області надходили скарги щодо невиконання ОСОБА_2 належним чином батьківських обов`язків 12.07.2023 три повідомлення від ОСОБА_8 ; 12.07.2023 від ОСОБА_2 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння про те, що її брат забрав ключі від автомобіля; 19.08.2023 два повідомлення від ОСОБА_7 ; 05.08.2022 від ОСОБА_7 ; 21.03.2022 від ОСОБА_2 , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння про те, що мати та вітчим забрали її доньку; 15.03.2020 від ОСОБА_7 ; 08.02.2020 від ОСОБА_7 ( а.с. 96а-96в т.1).

Згідно копії талона-повідомлення ЄБ №6886 про прийняття і реєстрацію заяви 03.10.2023 о 10 год. 16 звернулась ОСОБА_7 про те що її донька ОСОБА_2 01.10.2023 у вечірній час сіла за кермо автомобіля при цьому взяла свою доньку ОСОБА_3 та поїхала до м. Одеса (а.с.100 т.1).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК).

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина друга статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Частинами першою, другою та четвертою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14, від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно із Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16 зазначено, що судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не достатньою мірою не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 вказано, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 зазначено, що під час вирішення судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності обставин і підстав вважати доведеним свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки ОСОБА_9 .

Матеріали справи не містять беззаперечних доказів нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками, про умисне ухилення її від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зловживання спиртними напоями.

Встановлено, що дійсно за згодою обох батьків дитина в той час коли мати у зв`язку з трудовими відносинами проживає в м. Одеса, переважно проживає в родині своєї баби ОСОБА_10 в смт. Голованівську, де відвідує дошкільний заклад "Малятко".

ОСОБА_2 піклується про свою доньку, матеріально утримує, дбає про її стан здоров`я, забезпечила навчання в дитячому дошкільному закладі, що встановлено органом опіки і піклування за місцем проживання дитини.

Відповідачка не ухиляється від спілкування з донькою, намагається налагодити родинні зв`язки між нею, дитиною та бабою, які ускладнились через віддаленість їх місця проживання.

В матеріалах справи міститься інформація про неодноразое притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, проте відсутні відомості про судові рішення, якими встановлені обставини неправомірної поведінки відповідачки відносно своєї малолітньої доньки, а також докази ухилення матері від виховання дитини, свідомого нехтування нею своїми обов`язками.

Відповідачка заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції бездостатніх підстав відхилив висновок органу опіку і піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її доньки ОСОБА_3 , який містив посилання на обставини і факти, що свідчать про виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини.

Колегія суддів не погоджується, що при встановлених судом обставинах позбавлення відповідачки батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, а втручання в права відповідачки є пропорційним меті позбавлення її батьківських прав.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому, оскільки позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих матері щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування його за обставин цієї справи не доведено.

Відповідачка не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з нею сімейних відносин не відповідає інтересам малолітньої дитини.

Висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав також грунтується на тому, що відсутні достатні і переконливі докази свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків.

Враховуючи те, що матір ніколи не втрачала інтересу до своєї доньки, в тому числі до участі у її вихованні, періодично приїздить в населений пункт, де проживає дитина з бабою, не втратила родинного зв`язку з дитиною, що позивач не довів навмисного ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків та її винної поведінки, не надав доказів щодо зловживання ОСОБА_2 алкогольними напоями, неправомірної поведінки відносно доньки, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, для застосування до відповідачки такого крайнього заходу як позбавлення її батьківських прав.

Оскільки поведінка відповідачки загалом свідчить про її спроможність та волевиявлення виконувати свої природні материнські обов`язки, а також з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання матері брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав.

Разом з цим, апеляційний суд вважає доцільним попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і виконання батьківських обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Оскільки апеляційним судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , вимог про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь опікуна чи піклувальника на утримання дитини, також не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, дослідженим доказам та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за його безпідставністю та недоведеністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1610,00 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2024 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів залишити без задоволення.

У порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1610 грн сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді С. І. Мурашко

О. І. Чельник

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Кропивницького

апеляційного суду С. М. Єгорова

«___»____2024 року