"05" грудня 2024 р. Справа № 363/4257/24
У Х В А Л А

05 грудня 2024 року м. Вишгород

Вишгородського районного суду Київської області у складі:

головуючого судді Рукас О.В.,

за участі секретаря судових засідань Охоти Г.С.,

позивача за первісним позовом

відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

представника позивача за первісним позовом

відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

відповідача за первісним позовом

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ,

представника відповідача за первісним позовом

позивача за зустрічним позовом (у режимі відеоконференції) ОСОБА_4 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 про залишення зустрічної позовної заяви без руху в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою суду від 16.09.2024 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав шляхом подачі заяв по суті справи.

Під час підготовчого провадження стороною відповідача разом з відзивом на позовну заяву подано зустрічний позов про визнання права особистої приватної власності (а.с. 95-145).

Ухвалою суду від 15.10.2024 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності було прийнято до спільного розгляду разом з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Учасникам справи було встановлено процесуальний строк для подачі заяв по суті справи щодо зустрічного позову.

Під час підготовчого провадження представником ОСОБА_1 адвокатом Войтенком І.В. подано клопотання про залишення зустрічної позовної заяви без руху (а.с. 219-220), яке було мотивовано невідповідністю зустрічної позовної заяви вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України в частині відсутності ціни позову та доказів сплати судового збору.

У підготовчому судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали подане клопотання та просили залишити без руху зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності. Стороною позивача за первісним позовом було зазначено, що у зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 заявляє вимоги майнового характеру, пов`язані з визнанням права приватної власності на визначене у позові рухоме та нерухоме майно, а тому за подання позовної заяви майнового характеру має бути сплачений судовий збір у розмірі, визначеному ЗУ «Про судовий збір». У той же час, зустрічний позов не містить його ціни та доказів підтвердження сплати судового збору у визначеному законодавством розмірі.

У підготовчому судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 висловили заперечення проти клопотання про залишення зустрічного позову без руху. Заперечення сторони відповідача за первісним позовом мотивовані тим, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем, на даний момент часу проходить військову службу, а також має правовий статус учасника бойових дій, а тому відповідно до положень ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільняється від обов`язку сплати судового збору. У зв`язку з цим стороною відповідача за первісним позовом наголошено на тому, що їх зустрічний позов повністю відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, підстави для залишення його без руху відсутні.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу.

До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Зі змісту зустрічної позовної заяви вбачається, що позовні вимоги стосуються визнання особистою приватною власністю рухомого та нерухомого майна. Тобто ОСОБА_3 пред`явлено зустрічний позов, який має майновий характер.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Майновий позов (позовна заява майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну, а категорію майнових спорів складають, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми його використання на договірній чи позадоговірній основі. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Таким чином, позовні вимоги про визнання права власності, витребування або повернення майна, виділ у натурі частки майна є майновими, оскільки за своєю правовою природою пов`язані з підтвердженням прав на майно (постанова ВС від 24.01.2018 року у справі № 916/1220/17, ухвала ВС від 04.03.2019 року у справі № 923/441/18, ухвала ВС від 30.03.2023 року у справі № 591/3750/20).

Вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб?єктом оціночної діяльності - суб?єктом господарювання відповідно до договору, є звіт про оцінку майна (стаття 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

Таким чином, належними доказами на підтвердження вартості майна, із якої необхідно визначити ціну позову та відповідно розмір судового збору, є, зокрема, звіт про оцінку майна з висновком про його вартість (станом саме на дату подання позову до суду), дані загальнодоступних джерел стосовно ринкової вартості аналогічного майна в районі місцезнаходження спірного майна тощо.

Всупереч вимогам ст. 175 ЦПК України зустрічний позов ОСОБА_3 не містить визначення ціни зустрічного позову, а також доказів підтвердження вартості спірного майна, з якою визначається ціна зустрічної позовної заяви. Тобто, зустрічний позов не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, що є підставою для залишення зустрічного позову без руху.

При цьому суд звертає увагу, що вимоги за первісним позовом та вимоги за зустрічним позовом частково переплітаються, оскільки стосуються одного і того ж самого нерухомого та рухомого майна, а саме: 1) квартири АДРЕСА_1 , корпус № 3; 2) нежитлового приміщення № 1038 за адресою: АДРЕСА_2 , корпус № 3; 3) автомобіля марки KIA, державний номерний знак НОМЕР_1 .

При поданні первісної позовної заяви ОСОБА_1 було надано документи на підтвердження ринкової вартості вищезазначеного майна, яка використовувалася при визначенні ціни первісного позову. У разі якщо у ОСОБА_3 відсутні заперечення щодо обґрунтованості та правильності ринкової вартості спірного майна, що була визначена ОСОБА_1 та міститься у відповідних висновках про оцінку майна, то ОСОБА_3 має можливість використовувати вказану ринкову вартість спірного майна при визначенні ціни зустрічної позовної заяви. У разі якщо ОСОБА_3 вважає оцінку спірного майна, проведену ОСОБА_1 , необґрунтованою чи неправильною, то це не позбавляє його можливості самостійно у встановленому законодавством порядку визначити ринкову вартість спірного майна, надати суду докази на її підтвердження і в залежності від цього визначити ціну зустрічної позовної заяви.

У свою чергу, відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211 грн. 20 коп.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15 140 грн. 00 коп.).

До зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності не долучено документів на підтвердження сплати судового збору у встановленому законодавством розмірі. У підготовчому судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 підтвердили, що судовий збір за подання зустрічного позову не сплачувався, оскільки ОСОБА_3 є військовослужбовцем та учасником бойових дій, а відповідно підлягає звільненню від сплати судового збору відповідно до положень ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Оцінюючи наявність підстав для звільнення ОСОБА_3 від сплати судового збору, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 12, 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків; учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Суд звертає увагу, що до зустрічного позову не додано документів, з яких вбачалося б наявність у ОСОБА_3 правового статусу учасника бойових дій. У свою чергу, до зустрічного позову додано довідку № 185 від 28.12.2023 року (а.с. 106), з якої вбачається, що ОСОБА_3 з 09.04.2013 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , тобто на даний момент часу є військовослужбовцем.

В ухвалі від 11.09.2024 року у справі № 567/79/23 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що із часу прийняття нею 09 жовтня 2019 року постанови у справі № 9901/311/19, як і постанови від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 із висновками щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI з урахуванням вимог статей 12 та 22 Закону № 3551-XII, відсутні підстави стверджувати, що відбулась зміна суспільних відносин чи нормативного регулювання, внаслідок чого цей висновок втратив зрозумілість, набув ознак неузгодженості, необґрунтованості, незбалансованості чи помилковості.

Наведені Третьою судовою палатою Касаційного цивільного суду мотиви про те, що сформульований Великою Палатою Верховного Суду висновок обмежує застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI виключно статтями 12 та 22 Закону № 3551-XII, не підтверджують наявності підстав для прийняття справи до розгляду Великою Палатою Верховного Суду, оскільки висновки, сформульовані нею у наведених постановах, навпаки, є конкретними, однозначними і такими, що позбавляють можливості застосувати пункт 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI у справі, що розглядається.

У постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 Велика Палата Верховного Суду в контексті аналізу застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI дійшла висновку, що правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей встановлені Законом № 3551-XII. У статті 22 цього Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань

Водночас, оскільки у справі № 9901/311/19 особа зверталась за захистом права, яке не випливало із статті 12 Закону № 3551-XII, тобто позов не зачіпав обсяг соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином не стосувався соціального і правового захисту ветеранів війни, то Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ця особа не звільняється від сплати судового збору, попри її статус учасника бойових дій, на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 зазначила, що пункт 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, у яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 Закону № 3551-XII. А стаття 22 цього ж Закону передбачає, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти, чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12 та 22 Закону № 3551-XII.

З наведеного вбачається, що тлумачення п. 12, 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» не здійснюється розширено, а тому звільненню від сплати судового збору підлягають лише особи, які наділені визначеним правовим статусом, та лише якщо предмет і підстави позову, обставини справи підпадають під ознаки, визначені цими пунктами, тобто пов`язані з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків (п. 12) або пов`язані з порушенням прав учасників бойових дій, які визначені спеціальним законодавством (п. 13).

Таким чином, сам по собі факт наявності у ОСОБА_3 правового статусу військовослужбовця та учасника бойових дій не дає підстав для однозначного застосування приписів ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки дана справа не стосується виконання ним свого військового обов`язку та не пов`язано з захистом його прав саме як учасника бойових дій.

У зв`язку з цим судовий збір за подання ОСОБА_3 зустрічного позову підлягає сплаті на загальних підставах як за позов майнового характеру.

Залишення позовної заяви без руху не є обмеженням у доступі до правосуддя. Так, згідно практики Європейського суду з прав людини, сформульовану, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31) зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Крім того необхідно врахувати позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у пункті 55 справи «Креуз проти Польщі», що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відтак, ОСОБА_3 необхідно усунути зазначені недоліки зустрічної позовної заяви, визначивши ціну зустрічного позову або з використанням відомостей про ринкову вартість спірного майна, наданих при поданні первісного позову, або з самостійним визначенням вартості майна та надання суду доказів на її підтвердження, в залежності від цього визначивши суму судового збору, що необхідно сплатити за подання позову майнового характеру, та надавши докази на підтвердження сплати судового збору.

Відповідно до ч. 13 ст. 187 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.194, 175, 177, 187, 257, 259, 260, 261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 про залишення зустрічної позовної заяви без руху в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності задовольнити.

Залишити зустрічну позовну заяву в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності без руху.

Встановити строк для усунення недоліків протягом 5 днів з дня отримання копії повного тексту ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

У разі не усунення недоліків позовна заява в порядку п.8 ч.1 ст. 257 ЦПК України буде залишена без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст складено 06.12.2024 року о 12 год. 30 хв.

Суддя О.В. Рукас