Справа № 608/607/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року м.Борщів

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - судді Губіш О.А.

з участю:

секретаря судового засідання - Окулянко У.Г.

представника позивача - адвоката Таргоній В.М.

представника відповідача - адвоката Шапран Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Таргоній Вадима Миколайовича, до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю, -

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Таргоній В.М., звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на залізничному переїзді в с. Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області вантажний потяг № 2234 (електровоз ВЛ80т-760) скоїв наїзд на її сина ОСОБА_2 , який намагався перейти залізничні колії. В результаті події син помер.

За таких обставин, вважає, що смерть сина завдала їй моральної шкоди, яку оцінила у сумі 250000 грн, які просила стягнути з відповідача.

Провадження у справі було відкрито ухвалою суду 22 квітня 2024 року, при цьому, сторонам визначено строк для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень щодо останньої, та призначено підготовче судове засідання.

14 травня 2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач у задоволенні позову просив відмовити з тих підстав, що смерті ОСОБА_2 сприяла його груба необережність, яка полягала у нехтуванні ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Будь-якої вини саме відповідача у смерті ОСОБА_2 не встановлено, в тому числі, з огляду на результати проведення відповідачем службового розслідування, висновку органу досудового розслідування про закриття кримінального провадження за даним фактом.

Поряд з тим, обгрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивач не наводить належних доказів щодо спричинення такої саме на суму 250000 грн., що оцінює як не відповідність принципу розумності, справедливості та співмірності.

Ухвалою суду від 11.07.2024, підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Таргоній В.М. позов, з підстав наведених у такому, підтримав та просив задоволити у повному об`ємі. Поряд з тим, просив суд врахувати висновки, викладені судом у справі № 676/2035/24 за позовом дружини та дочки загиблого щодо стягнення з відповідача морільної шкоди, так як вважає, що останнє має для суду преюдиційне значення, оскільки в такому встановлено обставини загибелі ОСОБА_2 , які повністю виключають його вину.

Представник відповідача - адвокат Шапран Л.І. в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні з підстав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Крім того, просила суд врахувати, що позивач, яка є матір`ю загиблого, до моменту його смерті з ним не проживала, вони не вели спільного господарства та не були пов`язані спільним побутом, що в свою чергу розцінює як факт того, що остання на утриманні сина не перебувала. З часу трагедії пройшов тривалий термін. З огляду на що морільні страждання позивача оцінює як такі, що з часом зменшились, враховуючи і те, що позивачем інші докази щодо отриманих моральних страждань не зазначено та суду не доведено.

За таких обставин, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»: розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з п.п.1, 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Зі змісту ч.5 ст.1187 ЦК України слідує, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні до даних умов події, тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП водієм (машиністом), який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, діяльність, пов`язана з використанням поїздів, є джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки володільцем поїзду є АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», то воно зобов`язане відшкодовувати шкоду завдану транспортними засобами, якими воно володіє.

При цьому, відповідно до ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тарасівка Києво - Святошинського району Київської області, у віці 42 роки, помер ОСОБА_2 , про що виконавчим комітетом Завальської сільської ради Кам`янець - Подільського району Хмельницької області складено відповідний актовий запис № 5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , яке видане 01 квітня 2019 року.

Померлий доводився сином позивачки по справі ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 . Зазначений факт в ході судового розгляду сторонами не оспорювався

Згідно висновку експертного дослідження №220 від 17.04.2019, смерть ОСОБА_2 , 1976 р.н., наступила внаслідок поєднаної травми голови, груди та живота. Поєднана травма голови, груди та живота відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Виявленні тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, якими, враховуючи їх масивність, наявність ознак струсу тіла, могли бути частини потягу, що рухався. При судово - токсикологічному дослідженні в крові трупа виявлено етиловий спирт в концентрації - 1, 63 ‰, що за життя могло відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння.

З даних постанови про закриття кримінального провадження від 06.11.2020, вбачається, що з цього приводу, впровадженні СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області перебувало кримінальне провадження №0001546 від 31.03.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, яке закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування визначеним ст. 219 КПК та жодній особі не повідомлено про підозру. При цьому, досудовим розслідуванням було встановлено, що 30.03.2019 до ЧЧ Києво - Святошинського ВП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від ОСОБА_3 , з приводу того, що 30.03.2019 на залізничному переїзді 876 кілометрі, що розташований за адресою: Київська область, Києво - Святошинський район, с. Тарасівна, вантажний потяг № 2234 збив чоловіка, який намагався перейти колії. В подальшому досудовим розслідування встановлено, що чоловік на якого був здійснений наїзд потягу являється ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також в постанові описано зазначений вище висновок експерта.

Також встановлено, що стороною відповідача з цього приводу було проведено службове розслідування, за результатами якого комісія дійшла висновку, що чоловік не відреагував на попереджувальні сигнали та не зійшов з колії на безпечну відстань, при цьому порушив вимоги п.2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що вбачається з акту службового розслідування аварії від 02.04.2019.

Крім того, як слідує із протоколу №17 оперативної наради при начальнику ВП Київська дистанція колії від 02.04.2019 постановлено, що ОСОБА_2 був смертельно травмований через власну необережність, при цьому порушив вимоги п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Вини працівників залізничного транспорту не вбачається.

Вищевказані докази в своїй сукупності суд оцінює, як такі, що підтверджують факт загибелі ОСОБА_2 саме в результаті наїзду потяга.

З огляду на встановлену законодавством презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Тобто, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, однак не тягне за собою відповідальності потерпілого за заподіяння шкоди транспортному засобу.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц, від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19, а також у постанові ВС від 01.02.2023 у справі № 760/23231/20.

В ході судового засідання судом встановлено факт смерті ОСОБА_2 , який доводився сином позивачці, те, що смерть настала в результаті дії джерела підвищеної небезпеки - потяга, між дією джерела підвищеної небезпеки - потягу та наслідками у виді смерті ОСОБА_2 існує причинний зв`язок. Доказів існування обставин непереборної сили, або умислу потерпілого на виникнення вказаних обставин, зокрема свідомого бажання потерпілого настання наслідків у виді своєї смерті, відповідачем суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що виходячи з презумпції вини володільця джерела підвищеної небезпеки, саме відповідач має відшкодувати моральну шкоду завдану позивачу внаслідок смерті їх сина.

Доводи сторони відповідача про відсутність за встановлених судом обставин вини відповідача, як підстави для відмови в позові, суд не приймає до уваги, оскільки головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Позивачка, яка являється матір`ю ОСОБА_2 , будучи його близькою людиною, безумовно пережила душевні страждання зумовлені передчасною, трагічною смертю сина у віці 42 роки.

Доводи представника відповідача про те, що позивачка не довела факт заподіяння їй суттєвої (значної) моральної шкоди завданої смертю сина, суд розцінює критично, оскільки кожна людина відчуває моральні страждання та переживання внаслідок смерті близької людини, тим більше для кожної матері, передчасна смерть її дитини безумовно є трагедією, викликає душевний біль, неспокій, порушення звичного способу життя. Моральна шкода характеризується тим, що її не можна відчути на дотик, осягнути зором, така шкода проявляється станом душі людини, її внутрішніми переживаннями та стражданнями. З урахуванням обставин даної справи, а саме смерті сина позивачки у віці 42 роки, суд приходить до висновку, що позивачці як матері померлого було завдано моральної шкоди, викликаної втратою близької людини, її дитини, у зв`язку з чим відбулися суттєві, безповоротні зміни в її житті, що спричинили відчуття самотності, тривоги.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови).

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не тяжкістю цього правопорушення, а моральними стражданнями особи внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачці за рахунок відповідача, суд враховує те, що позивачка втратила не просто близьку людину, а рідну дитину, свого сина та за трагічних обставин. Суд враховує й те, що нещасний випадок з сином позивачки мав місце 5 років тому, тривалий час позивачка не зверталася до суду з метою відшкодування понесених моральних страждань, проте наслідки вказаного випадку - смерть сина позивачки, є незворотними і час не може, й не зможе повністю загоїти отриману душевну рану позивачки, непоправну втрату і страждання зумовлені загибеллю сина, адже такі страждання є триваючими і не припинятимуться протягом усього життя. На даний час позивачка є людиною похилого віку, а тому відсутність сина, людини, яка б могла бути її опорою та підтримкою по життю, безумовно викликає моральні страждання.

Беручи до уваги викладені обставини, зокрема те, що виникнення нещасного випадку зумовлено протиправною поведінкою самого ОСОБА_2 , який порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті (перебував на залізних коліях та не відреагував на попереджувальні сигнали та не зійшов з колії на безпечну відстань), крім того перебував в нетверезому стані, а також і певну вину самого ОСОБА_2 , у наслідках, що настали, виходячи з принципів розумності та справедливості, керуючись положеннями ст. 1193 ЦК України, суд вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди до 100000 грн, яка підлягає стягненню з відповідача в користь позивачки.

Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог позивачки.

Оскільки позовні вимоги задоволені частково: 100000 грн х 100 % : 250000 грн = 40 %, тому з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення 1000 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження: місто Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5) на користь ОСОБА_1 (жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави - 1000 (одну тисячу) грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі такої скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», місцезнаходження: м. Київ вул. Єжи Ґедройця, 5 Чортківського району Тернопільської області, .

Повний текст судового рішення виготовлено 05 грудня 2024 року.

Головуюча: