УХВАЛА

26 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 443/746/14-ц

провадження № 61-2376ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 28 лютого

2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Ходорівської міської ради Львівської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватне підприємство «Картограф», державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» Львівська регіональна філія, відділ Держгеокадастру у Жидачівському районі Львівської області, про визнання рішень незаконними та державних актів про право власності на землю недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Ходорівської міської ради Львівської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи,

які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ПП «Картограф»,

ДП «Центр державного земельного кадастру» Львівська регіональна філія,

відділ Держгеокадастру у Жидачівському районі Львівської області, про визнання рішень незаконними та державних актів про право власності на землю недійсними.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 11 травня

2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року апеляційну скаргуОСОБА_3 задоволеночастково. Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 11 травня 2021 року скасовано, ухвалено нове

судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано незаконним та скасованорішення Жирівської сільської ради Львівської області № 2 від 05 жовтня 2008 року про безоплатну передачу ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,6050 га, в с. Городище для ведення особистого селянського господарства. Визнанонезаконним та скасованорішення Жирівської сільської ради Львівської області № 3 від 05 жовтня 2008 року про безоплатну передачу ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,1250 га,

в с. Городище для ведення особистого селянського господарства. Визнанонедійсним державний акт серії ЯЖ № 807042 від 05 жовтня 2008 року на

право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер: :05:009:0003, площею 0,1249 га, що знаходиться в с. Городище Жидачівського району Львівської області, виданий на ім`я ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства. Визнанонедійсним державний акт серії ЯЖ № 807043 від 05 жовтня 2008 року на право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер: :05:009:0004, площею 0,6051 га, що знаходиться в с. Городище Жидачівського району Львівської області, виданий на ім`я ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

16 лютого 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просять скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року та залишити в силі рішенняЖидачівського районного суду Львівської області від 11 травня 2021 року.

Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порушено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки вони не отримували копії постанови Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року. ОСОБА_1 стверджує, що копію оскаржуваної постанови отримала лише 16 серпня 2023 року, а ОСОБА_2 - 23 серпня 2023 року. Після звернення з відповідними заявами, 18 січня 2024 року Львівський апеляційний суд надіслав їм копію постанови від 28 лютого 2023 року.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень повний

текст постановиЛьвівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року складено 13 березня 2023 року, а оприлюднено 24 березня 2023 року.

У відповідності до частини першої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Тобто відлік строку на касаційне оскарження процесуальний закон визначає таким чином: протягом тридцяти днів з дня його проголошення або протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України встановлено, що до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

На підтвердження причин пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення заявницями надано копію супровідного листа Львівського апеляційного суду, датованого 24 березня 2023 року, заяви від 12 грудня 2023 року та супровідного листа Жидачівського районного суду Львівської області від 18 січня 2024 року.

Надані заявницямидокументи не дають достатніх підстав для визнання причин значного пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення поважними. З моменту складення оскарженої постанови апеляційним судом - 13 березня 2023 року, до подання касаційної скарги - 16 лютого

2024 року минуло більше 11 місяців.

Оскільки до відкриття касаційного провадження Верховний Суд позбавлений можливості здійснити перевірку своєчасного направлення судом апеляційної інстанції засобами поштового чи електронного зв`язку копії оскаржуваного рішення або доказів отримання цього судового рішення, відповідні докази мають бути надані заявницями до суду касаційної інстанції.

Згідно з інформацією з Єдиної автоматизованої системи діловодства Верховного Суду, у вересні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було вперше подано касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року, яку ухвалою Верховного Суду від 17 листопада 2023 року повернуто.

Копію ухвали суду касаційної інстанції від 17 листопада 2023 року було надіслано на поштову адресуОСОБА_2 і вручено адресату особисто 07 грудня

2023 року (згідно з даними сайту «Укрпошта» за трек-номером 408) та на поштову адресуОСОБА_1 і вручено адресату особисто 13 грудня 2023 року (згідно з даними сайту «Укрпошта» за трек-номером 720).

Таким чином, заявницям необхідно надати докази на підтвердження того, що протягом квітня-вересня 2023 року вони вчиняли дії, спрямовані на отримання копії постановиЛьвівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року, а також навести обставини, які перешкоджали зверненню з повторною касаційною скаргою у період з грудня 2023 року до лютого 2024 року.

За відсутності достовірних доказів, доводи, наведені заявницями, не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених процесуальним законом, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, з огляду також на таке.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на відповідні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані при розгляді справи.

Касаційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.

Заявниці узагальнено посилаються на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права по суті спору, проте чітко не зазначають конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Визначення підстав касаційного оскарження, встановлених процесуальним законом, має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).

За таких обставин, відповідно до приписів частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України заявницям необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України, та копії скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Слід звернути увагу, що у порушення вимог пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі заявницями не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта, номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. Не усунення недоліків касаційної скарги є підставою для її повернення.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявницям строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до

12 березня 2024 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников