Справа № 459/3166/23
Провадження № 2/459/596/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області

у складі: головуючого судді Дем`яновської Ю.Д.,

за участю секретаря судового засідання Гук Т.Я.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червоноград за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,-

в с т а н о в и в :

25.09.2023 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , яким просить стягнути з відповідача на її користь завдану моральну шкоду в сумі 150000 грн., а також понесені витрати на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 лютого 2023 року о 19:45 год на 76 км+850 м. автодороги сполученням «Броди-Червоноград» неподалік с.Поздимир Червоноградського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та велосипедиста ОСОБА_3 . У результаті ДТП велосипедист ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

18 лютого 2023 року за даним фактом внесено відомості у ЄРДР за №0000394 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у якому позивач визнана потерпілою.

29.08.2023 року кримінальне провадження №0000394 за ознаками ч.2 ст.286 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

Позивач вказала, що вона є єдиним членом сім`ї та близькою людиною ОСОБА_3 . Коли загиблому було 6 років (1 клас), а їй 10 років (5 клас), їх обох забрали до загальноосвітньої школи І-ІІІ степенів для дітей - сиріт і дітей, що залишаються без піклування батьків м.Червонограда. Після закінчення інтернату ОСОБА_3 навчався у Львівському вищому професійному училищі ресторанного сервісу та туризму, по закінченню якого повернувся до рідного села Поздимир, ніколи не мав сімейних чи близьких стосунків з ким-небудь. Вона була його єдиною близькою людиною, ним опікувалася, йому допомагала, вони разом проводили усі свята.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що вона є рідною сестрою загиблого ОСОБА_3 , який помер у результаті дорожньо-транспортної пригоди від отриманих травм, чим їй спричинено значну та непоправну шкоду, яка проявляється у великих душевних стражданнях, переживаннях, роздратуванням у зв`язку із неможливістю змиритись з непоправними змінами у її житті, так як брат був для неї єдиною рідною людиною, пригніченням, наслідком чого вона скаржиться на головний біль, втрату сил та порушення сну. Вона змушена докладати надзвичайних зусиль для організації свого життя, їй дуже тяжко жити з постійним, безперервним усвідомленням того, що більше ніколи в житті вона не зможе поговорити з братом, побачити його. Зазначає, що із братом вони поділяли спільні погляди, спільні традиції, між ними були доволі тісні зв`язки.

Позивач стверджує, що оскільки моральна шкода була завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, то незалежно від наявності вини вона має всі підстави для відновлення свого порушеного права та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 26.09.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

17.10.2023 року надійшов відзив на позов, у якому сторона відповідача висловилася щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди, так як ОСОБА_1 є не є суб`єктом, який має право на відшкодування моральної шкоди в контексті ч.2 ст.1168 ЦК України, оскільки не входить до кола осіб, визначених даною нормою, яким надається право на таке відшкодування.

Окрім цього зазначає, що моральна шкода має одноразовий характер, а вимогу за даним позовом можна вважати повторною, про що свідчить розписка позивача від 21.02.2023 року про те, що вона будь-яких претензій до відповідача немає.

Також вважає, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження як наявності моральних та фізичних страждань так і обгрунтованого заявленого розміру моральної шкоди.

Вважає безпідставними твердження позивача про те, що вона опікувалася братом, оскільки такий проживав окремо, до того ж, не у населеному пункті с.Поздимир, як стверджує ОСОБА_1 , а у с.Волсвин, що на його думку, свідчить про те, що сестра взагалі не цікавилася життям брата ОСОБА_3 .

Звертає увагу, що на момент дорожньо-транспортної пригоди у крові ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт у кількості 3,20 проміле та в сечі 4,36 проміле та причиною настання ДТП стали дії кермувальника волосипеда, який змінив напрям руху праворуч на такій відстані, що водій попутного автомобіля ОСОБА_2 була позбавлена технічної можливості уникнути зіткнення.

У підготовчому судовому засіданні 06.11.2023 року оголошено перерву до 13.11.2023 року.

08.11.2023 року надійшла відповідь на відзив представника позивача.

09.11.2023 року надійшли письмові пояснення представника відповідача, у яких останній позов заперечив, як безпідставний, зазначивши, що у діях ОСОБА_3 має місце непрямий умисел щодо настання дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настала його смерть, а у відповідності до ч.1 ст.1193 ЦК України шкода завдана потерпілому внаслідок його умислу не відшкодовується.

У письмових запереченнях на письмові пояснення представник позивача вказала, що постановою про закриття кримінального провадження за фактом ДТП встановлено відсутність в діях водія складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, однак цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, передбачена ст.1187 ЦК України. Відтак, вважає, що водій автомобіля повинен відповідати за завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки, а посилання у постанові про закриття кримінального провадження на те, що ДТП трапилась у зв`язку із тим, що потерпілий перебував на смузі руху автомобіля, чим порушив ПДР, не є безумовною підставою для висновку про грубу необережність загиблого чи умисне нехтування правилами ПДР під час ДТП. Також зазначає про особливість відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, яка підлягає відшкодуванню володільцем небезпечного об`єкта незалежно від його вини.

Ухвалою від 13.11.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Оліщука В.П. про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія «Скарбниця»; закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача та повне підтримання позовних вимог, просить такі задовольнити.

Представник відповідача також подав заяву, якою просить відмовити у задоволенні позову, справу розглядати у його відсутності.

В зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ст.247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18 лютого 2023 року о 19:45 год на 76 км+850 м. автодороги сполученням «Броди-Червоноград» неподалік с.Поздимир Червоноградського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та велосипедиста ОСОБА_3 . У результаті ДТП кермувальник велосипеда ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

18 лютого 2023 року за даним фактом внесено відомості у ЄРДР за №0000394 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у якому позивач визнана потерпілою.

Постановою слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області Перетятко А.Я. від 29.08.2023 року, кримінальне провадження №0000394 за ознаками ч.2 ст.286 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, оскільки встановлено що причиною настання дорожньо-транспортної пригоди стали дії пов'язані з діями кермувальника велосипеда ОСОБА_3 , який змінив напрям руху праворуч на такій відстані, що водій попутного автомобіля ОСОБА_2 була позбавлена технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування свого автомобіля.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_3 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серія НОМЕР_2 та серія НОМЕР_3 (а.с.6,7).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 від 21.02.2023, про що зроблено відповідний актовий запис № 173 (а.с.8).

Із акту про фактичне місце проживання №195 від 11.10.2023 року, складеного старостою виконавчого комітету Червоноградської міської ради Ткачик Н. зі слів сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , 1985 року народження, проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , більше одного року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.52).

Як вбачається із постанови слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області Перетятко А.Я. від 29.08.2023 року у кримінальному провадженні №0000394 за ознаками ч.2 ст.286 КК України, згідно висновку судово-медичної експертизи №021/2023 від 21.02.2023 року, смерть ОСОБА_3 , 1985 року народження, настала внаслідок поєднаної травми тіла несумісної з життям, що підтверджується характерними морфологічними ознаками, виявленими при експертизі його трупа та результатами судово-гістологічної експертизи кусочків внутрішніх органів з його трупа. При експертизі Трупа ОСОБА_3 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми тіла, яка проявилася закритою черепно-мозковою травмою у вигляді крововиливів на внутрішній поверхні м`яких покровів голови та в м`які мазкові обломки на конвекситальних та базальних поверхнях потиличних частинок великих півкуль головного мозку та всіх поверхнях мозочку, тупою закритою травмою грудей у вигляді корововиливу у м`яких тканинах середосціння, перелому третього грудного хребця, тупою закритою травмою живота у вигляді крововиливу в навколо жирову клітковину нирок, розриву печінки, ускладнених кровотечею в черевну порожнину ран на чолі справа з переходом на виличну ділянку, на нижній губі справа множинних поверхневих ран на правій щоці з переходом на підборіддя, саден на правій щоці, на грудях справа, на правому коліні на передній черевній стінці, крововиливів на лівій сідниці та правій сідниці. Вказані ушкодження могли утворитися незадовго до настання смерті від тупих твердих предметів, до яких належать деталі кузова автомобіля, велосипеда та елементи дорожнього покриття і відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент утворення і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Окрім цього, згідно висновку судово-токсикологічної експертизи №498/2023 -т від 03.03.2023 року, у ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт в кількості 3,20 проміле, в сечі 4,36 проміле.

Згідно вимог ст. 3 Конституції України вбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК).

Частинами 1 та 2 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями ч.3 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із загибеллю близької людини.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно із ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Як регламентовано ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм суд дійшов таких висновків.

Аналіз положень ст.ст.1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Статтями 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, закон містить указівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Враховуючи, що обставин непереборної сили або умислу потерпілого не встановлено, смерть ОСОБА_3 наступила внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивач є сестрою загиблого та єдиним родичем, тому моральна шкода заподіяна позивачу смертю її брата підлягає відшкодуванню.

Суд не приймає посилання сторони відповідача на розписку позивача від 21.02.2023 року (а.с.53), яку трактує як відшкодування моральної шкоди, оскільки у такій йдеться про допомогу на поховання.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керується положеннями ч.3 ст.23 ЦК України, згідно з якою враховується характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також інші обставини, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд встановив, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивач є сестрою загиблого, до того ж єдиним родичем, яка займалася позованням брата, тому моральна шкода, завдана позивачу смертю її брата, підлягає відшкодуванню.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставини, майновий стан відповідача, глибину та тривалість моральних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок смерті брата, характер та тривалість її немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди. Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть її брата, порушенням укладу її життя та соціальних зав`язків. При цьому обставин непереборної силі або умислу потерпілого судом не встановлено. За таких обставин, врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілої, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивача, суд вважає, що слід визначивши моральну шкоду в розмірі 150 000 гривень.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 81, 141, 223, 229, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 );

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_3 ).

Повний текст рішення складено 26.02.2024 року.

Суддя: Ю. Д. Дем`яновська