Р І Ш Е Н Н Я№ 127/31977/24

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ЗАОЧНЕ

04 грудня 2024 р. м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Медяної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу., в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем і стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25.10.2022 між сторонами у справі в Об`єднаних ОСОБА_3 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом №3490-2022. Після реєстрації шлюбу у 2022 році сторони у справі повернулись в Україну, де проживали до жовтня 2022 року. Спільних неповнолітніх дітей сторони у справі не мають.

Протягом останнього часу шлюбні відносини сторони у справі не підтримують. Вони втратили почуття любові та взаєморозуміння, відповідач почав принижувати позивача через свої релігійні переконання, між ними часто виникали конфліктні ситуації. Сторони не проживають разом та не ведуть спільного госродарства. За таких обставин позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме її інтересам.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.10.2024 справу прийнято до свого провадження та відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення (а.с. 40).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, проте її представник адвокат Піпко А.М. подав заяву, в якій просить розгляд справи провести у відсутність позивача та її представника. Позов підтримує, просить задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. (а.с.45)

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся судом належним чином, відзив на позов не подав.

Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи зазначене вище та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про проведення судового засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 25.10.2022 між сторонами у справі в Об`єднаних Арабських Еміратах Судовим Департаментом Абу-Дабі Об`єднаних Арабських Еміратів зареєстровано шлюб, що підтверджується нотаріально посвідченим перекладом свідоцтва №3490-2022. (а.с. 20-21)

Відповідно до п.8 підрозділу 1 розділу ІІ наказу Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 "Про затвердження Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні" документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України..

Процедура легалізації в Україні свідоцтва про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, або рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої Наказом МЗС України №113 від 04.06.2002 (далі Інструкція).

За приписами п.1.2 Інструкції консульська легалізація офіційних документів - це процедура підтвердження дійсності оригіналів офіційних документів або засвідчення справжності підписів посадових осіб, уповноважених засвідчувати підписи на документах, а також дійсності відбитків штампів, печаток, якими скріплено документ. При цьому консул не несе відповідальності за зміст документа.

Згідно з п.1.3 Інструкції, легалізація в установленому порядку документа надає йому право на існування в міжнародному обігу.

Відповідно до п.2.2 Інструкції, консульська легалізація здійснюється уповноваженим працівником Департаменту консульської служби МЗС України, Представництв МЗС на території України або консульською посадовою особою закордонної дипломатичної установи України (п. 2.2 Інструкції).

Відповідно до п.4.2 Інструкції, на консульську легалізацію приймаються такі документи: оригінали: свідоцтв про реєстрацію актів громадянського стану; довідок органів реєстрації актів громадянського стану; документів про освіту - дипломів та виписок із залікових відомостей (міжнародного зразка), свідоцтв про спеціалізовану підготовку з медицини, дипломів кандидата та доктора наук; архівних довідок, які видаються архівними підрозділами державного комітету архівів України та відомчими архівами.

Згідно з п.4.10 Інструкції, під час приймання документів на легалізацію консульська посадова особа має пересвідчитись у тому, що документи за своїм змістом і порядком оформлення відповідають вимогам чинного законодавства України та міжнародним договорам.

Згідно з п.6.1 Інструкції, легалізаційний напис здійснюється на всіх документах, як правило, на верхній частині відкидної сторінки, а на свідоцтвах про реєстрацію актів громадянського стану - на зворотному боці.

Відповідно до 6.2 Інструкції, штамп засвідчення справжності підписів посадових осіб має зображення, що встановлено в додатку 2. Штамп засвідчення підписів використовується для підтвердження підписів посадових осіб відповідних державних установ України та дипломатичних представництв іноземних держав, які вповноважені підписувати та засвідчувати документи. Зазначені штампи проставляються на всіх оригіналах та нотаріально засвідчених копіях документів, перелічених у п. 4.2 цієї Інструкції, крім тих, що зазначені в п.6.1 цієї Інструкції. В окремих випадках, за погодженням з директором Департаменту консульської служби (керівником закордонної дипломатичної установи України), консульська посадова особа може підтверджувати підпис посадової особи на інших документах. Консульська посадова особа проставляє штамп засвідчення справжності підписів для підтвердження підписів посадових осіб державних установ країни перебування, а саме: уповноважених представників Міністерства закордонних справ або іншої державної установи консульського округу, до компетенції якої входить посвідчення офіційних документів. Департамент консульської служби, Представництва МЗС на території України, закордонні дипломатичні установи України повинні мати зразки відбитків печаток та підписів зазначених осіб для засвідчення справжності.

Судом встановлено, що на зворотній стороні копії свідоцтва про шлюб міститься штамп з печаткою Консульства України в Дубай, відповідно до яких 17.08.2023 консулом ОСОБА_4 засвідчено справжність підпису Сафії А. Аль Суваіді та печатки МЗС ОАЕ. На вказаному штампі зазначено номер 572/985-23 (а.с. 20 на звороті)

Таким чином, вказане свідоцтво про шлюб було легалізоване у встановленому законодавством України порядку, а тому є дійсним на території України.

Спільних неповнолітніх дітей сторони у справі не мають.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Між Україною та Арабською Республікою Єгипет немає міжнародного договору у сфері правової допомоги у цивільних і сімейних справах.

В свою чергу, спеціальним законом, який встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, є Закон України «Про міжнародне приватне право».

Так, згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право», іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, як підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 2 Закону).

Визначаючи підсудність справи судам України, необхідно керуватися загальними правилами, визначеними у статті 76 Закону «Про міжнародне приватне право».

Зокрема, відповідно до п. 12 частини першої статті 76 наведеної вище норми права, встановлені підстави визначення підсудності справ судам України, зокрема, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, визначених законами України та міжнародними договорами України.

Визначаючи, матеріальне право якої держави підлягає застосуванню національним судом під час вирішення спору про розірвання шлюбу з іноземним елементом, суди мають керуватися правилами ст. 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Так, припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу (ст. 63 Закону).

Згідно зі ст. 60 Закону, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Аналіз положень статті 60 Закону України «Про приватне міжнародне право» дає підстави дійти висновку, що законодавець України визначив чотири колізійні прив`язки у визначенні закону, яким має керуватися подружжя під час вирішення питання про припинення шлюбу, зокрема: 1) спільний особистий закон подружжя (lex patrie); 2) закон спільного місця проживання подружжя, за умови, що один з подружжя продовжує проживати у цій державі (lex domicilii); 3) право держави, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином (proper law); 4) закон, обраний подружжям (lex voluntatis).

Під час визначення матеріального права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом. Якщо норми і поняття, що потребують правової кваліфікації, не відомі праву України або відомі під іншою назвою або з іншим змістом і не можуть бути визначені шляхом тлумачення правом України, то при їх правовій кваліфікації також враховується право іноземної держави (стаття 7 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Визначаючи, чи у є подружжя спільний особистий закон, необхідно враховувати положення частини першої статті 16 Закону, відповідно до якої особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянкою України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач є громадянином Арабської Республіки Єгипет, його зареєстроване місце проживання чи перебування в Україні невідоме, останнє відоме місце проживання - АДРЕСА_1 .

З врахуванням наведеного, відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» у сторін відсутній спільний особистий закон подружжя.

Однак суд вважає за доцільне застосування норм матеріального права України, як особистого закону позивачки при вирішенні спору, що виник між сторонами щодо розірвання шлюбу, з врахуванням того, що подружжя на даний час не має спільного особистого закону, а також подружжя не має спільного місця проживання.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, у разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими ст. 110 ЦПК України.

Отже, під час розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтями 27, 28 ЦПК України.

Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 27 ЦПК України).

Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них (частина друга статті 28 ЦПК України).

Судом встановлено, що на утриманні позивача ОСОБА_1 перебуває її неповнолітня дитина від першого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказане підтверджується наступними доказами: копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 18.12.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 22); копією рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.12.2014 у справі №127/23980/14-ц, яким було стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.23); копією рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.04.2019 у справі №127/840/19, яким змінено розмір аліментів, визначених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.12.2014 у справі №127/23980/14-ц (а.с.24-26): копією постанови державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Пращука В.В. від 01.12.2017 про відкриття виконавчого провадження №55289148 з виконання виконавчого листа №127/23980/14, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 30.11.2014. (а.с.27); копією витягу з АСВП, відповідно до якого станом на 22.09.2024 виконавче провадження №55289148 перебуває на примусовому виконанні (а.с.28)

З врахуванням встановлених обставин, дана справа підсудна Вінницькому міському суду Вінницької області.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Виходячи із положення ч. 1ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ч. 2ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що подружні відносини між сторонами припинено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача по справі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 211,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.1, 60, 63, 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», Інструкцією про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої Наказом МЗС України №113 від 04.06.2002, ст. 105, 110, 112 СК України, ст.12, 13, 28, 89, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 25.10.2022 судовим Департаментом Абу-Дабі Об`єднаних Арабських Еміратів, свідоцтво про шлюб №3490-2022, легалізоване Консульством України в Дубай, відмітка №572/985-23.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 211,20 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт № НОМЕР_3 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя