КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9682/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Ящуку Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Солом`янського районного суду м. Києва від 6 березня 2024 року (суддя Букіна О.М.) про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 до середньої загальноосвітньої школи № 26 м. Києва, Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про скасування наказу, зміну дати та формулювання поновлення на роботі,

встановив:

у грудні 2023 року позивачка звернулась до суду з позовом та, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила: скасувати наказ № 105-К від 14 жовтня 2022 року; зобов`язати СЗШ № 26 міста Києва у п. 2 наказу про поновлення № 22-К від 31 січня 2024 року змінити дату поновлення з 14 жовтня 2024 року на 1 лютого 2022 року; зобов`язати СЗШ № 26 міста Києва у п. 2 наказу про поновлення № 22-К від 31 січня 2024 року змінити формулювання п. 2 з «Поновити ОСОБА_1 на посаді асистента вчителя, як внутрішнього сумісника з 14 жовтня 2022 року» на «Поновити ОСОБА_1 на посаді асистента вчителя, як внутрішнього сумісника з 1 лютого 2022 року».

Ухвалою судді Солом`янського районного суду від 6 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху, з наданням позивачці строку для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ухвали, шляхом подання доказів на підтвердження сплати судового збору.

У поданій апеляційній скарзі позивачка просить ухвалу судді скасувати, зобов`язати суд першої інстанції прийняти її позовну заяву до провадження, посилаючись на те, що вона звільнена від сплати судового збору за другу та третю позовні вимоги, що викладені у новій редакції позовної заяви від 4 березня 2024 року, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Позивачка зазначає, що друга позовна вимога стосується зміни дати поновлення на роботі, оскільки роботодавець не виконав рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 1 лютого 2022 року у справі № 760/3988/22. У третій позовній вимозі, вона просить змінити формулювання наказу про поновлення на роботі № 22-К від 31 січня 2024 року, що стосується питання поновлення на роботі та зміни дати поновлення.

Позивачка вважає, що зазначені позовні вимоги стосуються поновлення її на роботі саме з 1 лютого 2022 року, тому вона має пільги щодо сплати судового збору відповідно

до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду апеляційної скарги, шляхом направлення судових повісток-повідомлень до їх електронних кабінетів у системі «Електронний суд» (с.с.207-209), у судове засідання не з`явились, поважних причин неявки суду не повідомили, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2023 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою, яка містила 10 позовних вимог.

Ухвалою судді від 11 грудня 2023 року позовна заява була залишена без руху, а позивачці встановлений строк для усунення її недоліків, зокрема, для надання документу про сплату судового збору.

4 березня 2024 року позивачкою подано до суду заяву у новій редакції, яка містила три позовні вимоги.

Залишаючи позовну заяву без руху, суддя виходив з того, що позовні вимоги у даній справі не є вимогами про поновлення позивачки на роботі, так як позивачка була поновлена на роботі згідно рішення суду від 23 вересня 2022 року, а стосуються скасування наказу, зміни дати та формулювання підстав поновлення на роботі, відтак на такі позовні вимоги не розповсюджується положення п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Колегія суддів погоджується з таким висновком судді з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року у справі № 760/3988/22 визнано незаконним та скасований наказ № 11-К від 1 лютого 2022 року про звільнення ОСОБА_1 з посади асистента вчителя, виданий середньою загальноосвітньою школою № 26 м. Києва; поновлено ОСОБА_1 на посаді асистента вчителя середньої загальноосвітньої школи № 26 м. Києва з 1 лютого 2022 року; стягнуто з середньої загальноосвітньої школи № 26 м. Києва на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 68 697,12грн, за вирахуванням обов`язкових платежів; стягнуто з середньої загальноосвітньої школи № 26 м. Києва на користь держави судовий збір в розмірі 1 984,80грн (с.с.13-19).

Наказом директора середньої загальноосвітньої школи № 26 м. Києва № 105-К від 14 жовтня 2022 року ОСОБА_1 поновлено на посаді асистента вчителя середньої загальноосвітньої школи № 26 м. Києва, як внутрішнього сумісника з 1 лютого 2022 року по 30 червня 2023 року; скасовано наказ від 1 лютого 2022 року № 11-К «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » (с.с.20).

Наказом директора середньої загальноосвітньої школи № 26 м. Києва № 106-К від 14 жовтня 2022 року ОСОБА_1 було звільнено з посади асистента вчителя (за внутрішнім сумісництвом) з роботи з 14 жовтня 2022 року за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України, на підставі її заяви від 14 жовтня 2022 року (с.с.71).

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26 січня 2024 року у справі № 760/16585/22 визнано незаконним та скасований наказ директора середньої загальноосвітньої школи № 26 м. Києва про звільнення з роботи ОСОБА_1 № 106-К від 14 жовтня 2022 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді асистента вчителя (за внутрішнім сумісництвом) середньої загальноосвітньої школи № 26 м. Києва від 14 жовтня 2022 року (с.с.72).

Наказом директора середньої загальноосвітньої школи № 26 м. Києва № 22-К від 31 січня 2024 року скасовано наказ № 106-К від 14 жовтня 2022 року, поновлено ОСОБА_1 на посаді асистента вчителя, як внутрішнього сумісника з 14 жовтня 2022 року (с.с.73).

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України «Про судовий збір».

Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Зі змісту уточненої позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить скасувати наказ директора середньої загальноосвітньої школи № 26 м. Києва № 105-К від 14 жовтня 2022 року про поновлення її на роботі; внести зміни до п. 2 наказу директора середньої загальноосвітньої школи № 26 м. Києва № 22-К від 31 січня 2024 року, змінивши дату поновлення на роботі з «14 жовтня 2022 року» на «1 лютого 2022 року»; зобов`язати середню загальноосвітню школу № 26 м. Києва змінити формулювання п. 2 наказу № 22-К від 31 січня 2024 року.

Поновлення на роботі полягає у тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення з роботи.

Позивачкою вимоги про поновлення на роботі не заявлені.

Отже, зазначені позовні вимоги не пов`язані з вимогами про поновлення на роботі, так як спірними наказами позивачка була поновлена на роботі на підставі судових рішень. Однак, позивачка не погоджується з формулюваннями, викладеними у наказах, а також із зазначеними в них датами поновлення на роботі.

Колегія суддів погоджується з висновком судді першої інстанції, що перелічені позовні вимоги не є позовними вимогами про поновлення на роботі, а тому до них не можуть бути застосовані положення п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відтак кожна з них, окремо, має бути оплачена судовим збором, як позовна вимога немайнового характеру.

У рішенні у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року).

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 не пов`язані з вимогами про її поновлення на роботі, суддя першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що вони повинні бути оплачені судовим збором.

Згідно частини 4 статті 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частина 1 статті 185 ЦПК України передбачає, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, суддя першої інстанції правомірно залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху та встановив строк для надання документів про оплату судового збору, правильно визначивши його розмір.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали, тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали судді відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу судді Солом`янського районного суду м. Києва від 6 березня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук