КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9472/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

при секретарі Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання правочину недійсним,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2023 року, постановлену під головуванням судді Григоренко І.В.,-

встановив:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

ОСОБА_1 просив: визнати недійсним односторонній правочин, вчинений АТ КБ «Приватбанк» про розірвання укладеного із позивачем договору 23 листопада 2022 року; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» усунути перешкоди ОСОБА_1 у доступі до послуг банку шляхом: розблокування доступу до системи для дистанційного керування банківськими рахунками Приват24 для фізичних осіб, відкриття поточних та карткових рахунків станом на 23 листопада 2022 року, зняття всіх обмежень по користуванню банківськими рахунками по картах фізичної особи, відновлення доступу в особистому кабінеті до виписок по всім рахункам за всі роки починаючи з 2010 року.

Позовна заява обґрунтована тим, що 23 листопада 2022 року відповідачем в односторонньому порядку припинено обслуговування усіх персональних рахунків та рахунку ФОП позивача, введено обмеження щодо розпорядження власними коштами клієнта.

ОСОБА_1 вважає, що вказаний правочин не відповідає положенням ст. 203 ЦК України та відповідно до ст. 215 ЦК України має бути визнано недійсним.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2023 року провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду від 04 грудня2023року скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «Приватбанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду від 04 грудня 2023 року залишити без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що 23 листопада 2022 року АТ КБ «Приватбанк» прийнято відмову від підтримання ділових відносин із ОСОБА_1 . Ділові відносини із позивачем розірвано у зв`язку зі здійсненням ним діяльності як ФОП ОСОБА_1 .

За результатами проведеного аналізу фінансових операцій та інформації про клієнта ФОП ОСОБА_1 позивачем встановлено підозрілу діяльність клієнта.

Відповідно до висновку напрямку «Фінансовий моніторинг» від 22 листопада 2022 року, перевірка проводилась стосовно підозрілості клієнта ФОП ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 вважає, що вказаний правочин не відповідає положенням ст. 203 ЦК України та відповідно до ст. 215 ЦК України має бути визнано недійсним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів мають право звернутися юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, у визначених законом випадках.

За пунктами 3, 6 та 13 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 5.16-5.18 постанови від 25 лютого 2020 року у справі № 916/385/19 зробила висновок про те, що фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи-підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право і дієздатністю, та не обмежує їх. Набуття статусу ФОП не означає, що усі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно. Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.

Так, звертаючись до суду, ОСОБА_1 просив визнати недійсним односторонній правочин, вчинений АТ КБ «Приватбанк» про розірвання укладеного із позивачем договору 23 листопада 2022 року.

Встановлено, що правовідносини між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» розірвано у зв`язку зі здійсненням позивачем підприємницької діяльності.

Відповідно до висновку напрямку «Фінансовий моніторинг» від 22 листопада 2022 року, перевірка проводилась стосовно підозрілості клієнта саме як ФОП ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції щодо віднесення спору до юрисдикції господарського суду є правильним та ґрунтується на вимогах Закону.

Суд першої інстанції вірно встановив, що спір між сторонами виник щодо правовідносин, суб`єктом яких фізична особа-підприємець як суб`єкт господарювання, та правовідносини розірвано у зв`язку зі здійсненням позивачем підприємницької діяльності.

Відтак, вказаний спір має вирішуватися за правилами ГПК України в порядку господарського судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що вказаний спір має розглядатись в порядку ст. 19 ЦПК України, як спір між фізичною особою ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» про визнання правочину недійсним, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони не ґрунтується на вимогах процесуального законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 04 грудня 2023 постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 06 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко