ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року м. Чернівці

Справа № 722/1326/23

Провадження № 22-ц/822/28/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.,

секретар: Собчук І.Ю.,

учасники справи:

позивач керівник Дністровської окружної прокуратури Руснак П., який діє в інтересах держави в особі Сокирянської міської ради,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 04 жовтня 2023 року, головуючий у І-й інстанції Суський О.І.,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Дністровської окружної прокуратури Руснак П., який діє в інтересах держави в особі Сокирянської міської ради, у липні 2023 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої самовільною порубкою лісу.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що працівниками державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» ДП «Ліси України» у лютому 2023 року виявлено вчинення відповідачем ОСОБА_1 самовільної порубки лісу на території лісоугіддя, що розташоване у кв. 57 вид. 2 Сокирянського лісництва даного постійного лісокористувача, у адмінмежах с. Гвіздівці Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області. За вказаним фактом відділенням поліції №1 (м.Сокиряни) Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області у подальшому розпочато досудове розслідування, за результатами якого скеровано до суду обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000053 від 25 лютого 2023 року за обвинуваченням відповідача ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Вироком Сокирянського районного суду від 08 червня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні даного злочину та призначено покарання у виді штрафу розміром 17 000 грн. Так, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 24 лютого 2023 року він вчинив самовільну порубку 1 дерева породи «Дуб» на території лісоугідь в кв.57 вид. 2 Сокирянського лісництва ДП «Сокирянське лісове господарство», чим завдав шкоди навколишньому природному середовищу на загальну суму 47 491,71 грн. Лісоугіддя, де була скоєна самовільна рубка лісу, знаходяться на адміністративній території с. Гвіздівці Сокирянської міської ради.

Зазначав, що у відповідності до положень п.1 ч.3 ст.105 ЛК України особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників, несуть відповідальність за порушення лісового законодавства. Згідно зі статтею 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди. Зі змісту статті 107 ЛК України вбачається, що громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Відповідач несе зобов`язання відшкодувати збитки, заподіяні порушенням природоохоронного законодавства в повному обсязі (статті 68, 69 Закону). Аналогічні вимоги передбачені і в положеннях статті 1166 ЦК України.

Однак, міською радою із часу вчинення самовільної порубки лісу порушником (відповідачем по справі) не було вжито будь-яких заходів, у тому числі і щодо примусового стягнення вказаної вище шкоди навколишньому природному середовищу, у судовому порядку, що були б спрямовані на її стягнення у рахунок доходу місцевого бюджету даного органу місцевого самоврядування.

Вказане свідчить, про невиконання вказаним органом місцевого самоврядування своїх функцій та завдань щодо контролю за виконанням місцевого бюджету за доходами, що встановлені наступними нормами законодавства. Тобто, зазначене свідчить про неналежний захист міською радою інтересів держави та зумовлює необхідність такого захисту з боку органів прокуратури у межах наданих повноважень.

Неправомірні дії відповідача завдали шкоди інтересам держави в сфері охорони навколишнього природного середовища, яка в особі уповноважених органів здійснює заходи із збереження та відновлення лісових насаджень, запобігання екологічним катастрофам та стихійним лихам, захисту довкілля від неправомірного антропогенного впливу.

Невідшкодування шкоди, завданої відповідачем навколишньому природному середовищу, перешкоджає фінансуванню у повному обсязі місцевих та загальнодержавних природоохоронних програм, в тому числі, пов`язаних із відновленням лісових насаджень, збереженням флори та фауни, забезпеченням сталого екологічного розвитку на території селищної ради, що є порушенням інтересів держави, яка у відповідності із статтею 16 Конституції України гарантує забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, що є підставою для пред`явлення позовної заяви.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Сокирянської міської ради завдану шкоду у розмірі 47 491,71 грн.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 04 жовтня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Сокирянської міської ради шкоду, завдану самовільною порубкою лісу, у розмірі 47 491,71.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень статті 1166 ЦК України, статті 107 ЛК України, встановивши обставини щодо незаконної порубки відповідачем лісових культур.

На рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 04 жовтня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що вироком суду вилучену під час затримання у ОСОБА_1 деревину як речовий доказ, а саме: 8 дерев`яних колод породи «Дуб» об`ємом близько 5 м куб. довжиною близько 2-2,5 м повернуто філії «Сокирянське лісове господарство» ДП «Ліси України». Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 завдано шкоди в розмірі 47 491,71 грн філії «Сокирянське лісове господарство» ДГІ «Ліси України», а не Сокирянській міській раді, як зазначено у рішенні суду.

Оскільки незаконно добута ОСОБА_1 деревина у нього вилучена, що підтверджено вироком суду, його діями шкоди не завдано і стягнення з нього 47 491,71 грн є незаконним.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що згідно з вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 08 червня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального провопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України, а саме, 24 лютого 2023 року він вчинив самовільну порубку 1 дерева породи «Дуб» на території лісоугідь в кв. 57 вид. 2 Сокирянського лісництва ДП «Сокирянське лісове господарство», чим завдав шкоди навколишньому природному середовищу на загальну суму 47 491,71 грн. Лісоугіддя, де була скоєна самовільна рубка лісу, знаходяться на адміністративній території с. Гвіздівці Сокирянської міської ради.

Так, у вироку зазначено, що ОСОБА_1 в підготовчому судовому засіданні свою винуватість у вчиненні кримінального провопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України, визнав повністю. Крім цього, 30 травня 2023 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_1 за участі захисника Телешмана І.В. укладено угоду про визнання винуватості, яку затверджено 08 червня 2023 року. Даний вирок ОСОБА_1 не оскаржувався.

Згідно з розрахунком від 27 лютого 2023 року, виданим провідним інженером з охорони та захисту лісу ОСОБА_3 , розмір шкоди, заподіяної лісу внаслідок незаконної порубки на території лісового фонду Сокирянського лісництва філії «Сокирянське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», становить 47 491,71 грн, а саме: 1 дерево породи «Дуб», діаметр дерева у корі біля шийки кореня 95 см.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Положеннями статті 66 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Згідно із частиною 2 статті 24 Лісового кодексу України збитки, завдані внаслідок порушення прав власників лісів, лісокористувачів та громадян, підлягають відшкодуванню в повному обсязі відповідно до закону.

Відповідно до статті 69 ЛК України спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно.

Пунктом 1 частини 1 статті 105 ЛК України передбачено, що порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.

Статтею 107 ЛК України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Відповідно до статті 108 ЛК України незаконно добута деревина та інші лісові ресурси підлягають вилученню в установленому порядку. В разі неможливості вилучення незаконно добутої деревини та інших лісових ресурсів стягується їх вартість.

За змістом статей 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» (далі Закон) порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести неправомірність поведінки особи; неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди; під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина особи, що завдала шкоду.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто діє презумпція вини завдавача шкоди.

Так, вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 08 червня 2023 року встановлено, що 24 лютого 2023 року ОСОБА_1 вчинив самовільну порубку 1 дерева породи «Дуб» на території лісоугідь в кв. 57 вид. 2 Сокирянського лісництва ДП «Сокирянське лісове господарство», чим завдав шкоди навколишньому природному середовищу на загальну суму 47 491,71 грн.

Розрахунок суми спричиненої шкоди виконаний у відповідності до вимог Постанови КМУ № 665 від 23 липня 2008 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», з урахуванням Додатку 1 до Постанови КМУ «Такса для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту» та затвердженого Постановою КМУ Порядку проведення індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами.

Зазначений розмір шкоди відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.

Відповідно до статті 13 Конституції України, статті 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (ст.142 Конституції України, ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно із пунктом «ї» статті 15 Закону місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Статтею 47 Закону передбачено утворення місцевих фондів охорони навколишнього природного середовища у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, зокрема частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Пунктом 4 частини першої статті 69-1 БК України встановлено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Отже, шкода, заподіяна порушенням природоохоронного законодавства, відшкодовується шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради, на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вказаному вище співвідношенні.

При вирішенні спору суд першої інстанції правильно взяв до уваги вимоги ч. 3 ст. 29, ч. 1 ст. 69-1 БК України, згідно з якими грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, сплачуються у визначеному вказаними нормами співвідношенні на рахунки спеціальних фондів Державного, обласних та місцевих бюджетів в розмірах 30, 20 та 50 відсотків відповідно.

Зазначена норма означає, що завдані природним ресурсам збитки сплачуються на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради в користь зведеного бюджету, з якого місцевим органом Державної казначейської служби в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вищевказаному співвідношенні.

Главою IV Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 січня 2013 року № 43, передбачено, що платежі, які відповідно до Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України є джерелами формування спеціального фонду державного бюджету в частині надходжень, крім власних надходжень, бюджетних установам зараховуються на відповідні рахунки, відкриті в Казначействі України та Головних управліннях Казначейства відповідно до законодавства на ім`я органу Казначейства в розрізі територій та кодів бюджетної класифікації.

Враховуючи, що незаконна порубка дерев здійснена на території Сокирянської територіальної громади, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення та зарахування до місцевого бюджету Сокирянської міської ради Чернівецької області на розподільчий казначейський рахунок зазначеної міської ради за кодом класифікації доходів бюджету (кодом платежу) 24062100 завданої шкоди у розмірі 47 491,71 грн..

Доводи апеляційної скарги про те, що незаконно добута ОСОБА_1 деревина у нього вилучена, а тому його діями шкода не завдана, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.24, п.1 ч.1 ст.105, ст.107 ЛК України, ст.ст. 68, 69 Закону заподіяна шкода внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища підлягає компенсації в повному обсязі.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій правильно встановив фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон, вирішив спір у відповідності з чинним законодавством, та дійшов правильних висновків про задоволення позову в повному обсязі.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин першої четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій

Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18).

Колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення відповідно до статті 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

На підставі викладеного, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 04 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк