Справа № 579/288/24
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 липня 2024 року м. Кролевець

Кролевецький районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Придатка В.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Клишкової Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом виконавчого комітету Кролевецької міської ради Конотопського району Сумської області в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Кролевецької міської ради Конотопського району Сумської області, про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

15.02.2024 позивач звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Кролевецької міської ради Конотопського району Сумської області, про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодружена, не працює, є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстрація народження дитини проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України). Неповнолітня ОСОБА_4 перебуває на обліку служби у справах дітей, які опинились у складних життєвих обставинах (2017,2019,2023,2024 роки): має інвалідність (затримка розвитку), не чітко вимовляє окремі слова. До 2023 року проживала з матір`ю у співмешканця ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , та навчалась у Кролевецькому ліцеї №3, хоча часто залишалась вдома, бо мама працювала на пилорамі, а тато, пенсіонер, відмовлявся водити дівчинку до школи, пояснюючи віком за 60 років та хворобами. При обстеженнях умов проживання дитини батькам неодноразово робились зауваження, що не витримуються санітарні норми, у будинку було часто брудно. Запас продуктів харчування періодично виявлявся недостатній. ОСОБА_5 дорікав ОСОБА_2 , що вони живуть у його хаті, тому у родині були сварки та бійки. Дівчинку часто приходилось влаштовувати в родини до знайомих та родичів. Інна ОСОБА_6 неодноразово обіцяла не вчиняти фізичне насильство щодо співмешканця, особливо при дитині, писала розписки, проте не дотримувала обіцянок. Коли співмешканець громадянки почав при дитині поводити себе неадекватно, батькам було запропоновано навчання для ОСОБА_7 у ОСОБА_8 спеціальній школі, оскільки дівчинка має вади розвитку. Дівчинка була зарахована за заявою матері до навчального закладу - Шалигинської спеціальної школи.

Згодом, 15.04.2022 року до служби у справах прийшла вчитель ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , яка попросила , щоб ОСОБА_7 закінчила навчальний рік у Кролевецькому ліцеї №3 та проживала у неї. До літа 2022 року (півтора місяця) дівчинка проживала у родині ОСОБА_9 . Влітку 2022 року працівникам служби стало відомо, що ОСОБА_10 з оселі в селі Червона Гірка, з батьківської хати пішла проживати до іншого співмешканця, кролевчанина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає у АДРЕСА_2 . Працівники служби здійснювали контроль за проживанням ОСОБА_7 за адресою проживання ОСОБА_11 . До грудня 2023 року скарг про проживання ОСОБА_7 не надходило. На початку 2024 року працівники служби помітили, що одяг ОСОБА_12 стала брудним, а дівчинка схудла. На початку лютого до служби у справах дітей надійшло декілька скарг, що неповнолітня вже близько двох тижнів не відвідує навчальний заклад. Було з`ясовано, що квартирі у м. Кролевець родина не проживає через відсутність опалення. При обстеженні умов проживання ОСОБА_7 у селі Червона Гірка встановлено, що у будинку холодно, брудно, відчувається стійкий сморід тютюну та алкоголю. Продукти харчування відсутні. Неповнолітня ОСОБА_7 зізналась, що хотіла б жити у дитячому колективі, товаришувати з однолітками, проте ОСОБА_2 та її співмешканець були категорично настроєні проти спеціального навчального закладу. Оскільки ОСОБА_10 неодноразово попереджувалась щодо належного догляду за дитиною, контролю за її навчанням, відповідальності за проведення вільного часу дитини, забезпечення збереження особистісного простору дівчинки, висновків мати не зробила, не забезпечуючи донці безпечні умови проживання. Розпорядженням голови Кролевецької міської ради від 09.02.2024 року №36 «Про негайне відібрання неповнолітньої ОСОБА_4 » 09.02.2024 року дівчинка вилучена від матері та влаштована до Шалигинської спеціальної школи.(На період воєнних дій діти проживають у Глинській спеціальній школі, навчають їх педагоги двох навчальних закладів). Питання доцільності чи недоцільності відібрання дитини без позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 розглядалось на комісії з питань захисту прав дитини при Кролевецькій міській раді 07.02.2024 року. Комісією прийняте рішення про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав.

У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про невідкладне відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити. Вважала, що у найкращих інтересах дитини буде розміщення її у закладі освіти, оскільки у родині відсутні кошти, мати навіть вагітною змушена працювати, побут не влаштований, до того ж, між батьками знову-таки тривають бійки та сварки. Водити ОСОБА_7 до школи нікому, оскільки і ОСОБА_3 , і ОСОБА_2 збираються працювати. Так само нікому забирати зі школи дитина іноді днями проводила час у мами на пилорамі. Крім того, для потреб розвитку особливої дитини звужена програма спеціалізованої школи, яка включає і професійну підготовку, буде сприятливішою і менш обтяжливою. Програма ж ліцею навіть за умови допомоги спеціального педагогічного працівника для ОСОБА_7 затяжка. Батьки не займаються навіть переоформленням інвалідності дитини, що було б у її інтересах. ОСОБА_3 , на думку представника позивача, проявляє занадто великий інтерес до дівчинки.

Відповідач та її представник ОСОБА_3 з позовом не погодилися, просили у позові відмовити. Вважали, що для дитини буде більш комфортною домашня обстановка, а навчання у ліцеї їй до снаги, якщо і надалі допомагатиме спеціальний педагог. До школи ОСОБА_7 не ходила близько 4 тижнів. Решту часу школу відвідувала, за винятком періодів перебування у спецінтернаті. Дійсно, був період конфліктів із попереднім чоловіком відповідача, дитина проживала тиждень у старости с. Камінь, потім на Великдень близько двох тижнів у місцевої підприємця ОСОБА_13 , а також певний час (близько півтора місяця) у педагога. На даний час всі недоліки усунуті, у помешканні зроблено ремонт, зроблені запаси продуктів, усі зауваження враховані. Марійка у школі плаче та сумує, їй забороняють спілкуватися телефоном із мамою. Скаржилася на однокласників у спеціальній школі.

Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Положеннями ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У ч. 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.ч. 1-7 ст. 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно дост.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану (а.с.6, 9). Крім того, ОСОБА_2 перебуває у стані вагітності (а.с.65-66).

ОСОБА_4 згідно з Протоколом ЛКК №123 від 30.05.2022 має діагноз «Легка розумова відсталість, загальний недорозвиток мовлення ІІ рівня. Виражена дисграфія, дислексія F70» (а.с.63).

ОСОБА_4 неодноразово приймалася на облік дітей у складних життєвих обставинах, що підтверджується копіями наказів виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області №13.1 від 14.04.2022, №15-ОД від 07.02.2024 року (а.с.10-12).

Згідно з Актом обстеження умов проживання сім`ї від 14.04.2022 року, ОСОБА_4 було влаштовано на тимчасове проживання до родичів внаслідок агресивної поведінки батьків та постійних сварок, бійок (а.с.13). До вказаної дати мали місце конфлікти та інциденти, що підтверджується розписками ОСОБА_2 та ОСОБА_14 про зобов`язання припинити бійки (а.с.14-15).

Згідно з довідкою-характеристикою Бистрицького старостинського округу №18 від 23.05.2022, ОСОБА_2 охарактеризована як надзвичайно працьовита, здатна забезпечити власну дитину. ОСОБА_7 до матері дійсно хоче, каже, що з нею добре. Водночас відповідачка схильна до насильства, не надто господарна (а.с.17-18).

Згідно з Актами обстеження умов проживання від 04.08.2022 та від 18.05.2023, умови для проживання неповнолітньої ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 , створені задовільні, з матір`ю відповідачем по справі - проведена профілактична бесіда щодо дотримання в квартирі санітарно-гігієнічних норм, забезпечення постійного збалансованого харчування дитині, про підготовку до навчального року (а.с.19-20).

Згідно з Актами обстеження умов проживання від 07.02.2024 та 09.02.2024, умови проживання неповнолітньої у будинку в с.Червона Гірка незадовільні, у будинку холодно, брудно, відчувається стійкий сморід тютюну та алкоголю. Запас продуктів харчування відсутній. Дитина вже близько двох тижнів не відвідує навчальний заклад, часто перебуває на пилорамі, де працює її мати, під час навчального процесу.Мати, ОСОБА_2 неодноразово попереджалася щодо належного догляду за дитиною та контролю її навчання, проте висновків не зробила, на зауваження не реагує (а.с.21-23).

Згідно витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кролевецької міської ради №03 від 07.02.2024, вирішено відібрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від матері без позбавлення її батьківських прав (а.с.27).

Згідно розпорядження Кролевецького міського голови №36 від 09.02.2024 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , негайно відібрано від матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та тимчасово влаштовано до Глинської загальноосвітньої школи-інтернату (а.с.25).

Згідно з інформацією КУСОР «Шалигинська спеціальна школа» №01-15/99 від 19.06.2024 та доданою характеристикою учениці, в закладі ОСОБА_4 почуває себе комфортно, конфліктних ситуацій не спостерігається, має друзів, легко йде на контакт, старанно виконує завдання, але потребує постійного заохочення вчителя, стимулюючої та організуючої допомоги. Активно приймає участь у позашкільних заходах. Водночас у характеристиці вказано, що дівчинка легко піддається негативному впливу, не здатна самостійно ухвалювати позитивні рішення, потребує корекції поведінкових дій (а.с.82-85).

Згідно з рішенням виконкому Кролевецької міської ради №49 від 22.02.2024, затверджено висновок про відібрання неповнолітньої ОСОБА_4 від матері без позбавлення батьківських прав (а.с.44).

Водночас згідно з актом обстеження житлово-побутових умов №240 від 22.05.2024 року встановлено, що помешкання за адресою АДРЕСА_3 знаходиться у задовільному стані, в хаті прибрано, робиться косметичний ремонт, наявний запас продуктів харчування (а.с.53-62).

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що 22.11.2022 року прийнята асистентом вчителя в Ліцей №3. Працювала з Очкалас Марійкою, якій потрібен 4 рівень асистування. Дівчинка вчилася у 8-Б класі, почувалася добре, сама шила, вирізала, клеїла, готувала з дівчатами. Добрий рівень по фізкультурі. Ставлення однокласників було нормальним. З початку війни свідок 2-3 рази на тиждень відвідувала родину ОСОБА_7 . Знала, що Ракоїд бив відповідачку ногами, била і відповідачка його. Тому Марійку зрештою вилучили з родини, певний час вона мешкала у свідка. З вересня 2022 року відвідування школи наладилося, була відсутня близько 4 тижнів: два тижні карантину по вітрянці, два тижні хворіла на бронхіт. Психічний розвиток цілком відповідний віку 14 років. Коли ОСОБА_7 вчилася у інтернаті, свідок телефонувала щодня, однак за деякий час уже не могла додзвонитися. Марійка відмовчувалася: «Не можу говорити», «Ніяк зарядити телефон».

У відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Як передбачено ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 11 зазначеного Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

В свою чергу пунктами 2-5 ч.1 ст. 164 СК України передбачено підстави за яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

- ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

- жорстоко поводяться з дитиною;

- є хронічними алкоголіками або наркоманами;

- вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Водночас із цим, абзацом першим ч. 2 ст. 170 СК України передбачено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків.

Згідно ч. 4 ст.170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Як вже було зазначено, згідно розпорядження Кролевецького міського голови №36 від 09.02.2024 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , негайно відібрано від матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та тимчасово влаштовано до Глинської загальноосвітньої школи-інтернату.

Таким чином, станом на 09.02.2024 повинні були бути наявні підстави для відібрання дітей, передбачені абзацом першим ч. 2 ст. 170 СК України, а саме наявність безпосередньої загрози для життя або здоров`я дитини.

Однак, матеріали додані до позову не містять в собі належних і допустимих доказів про наявність безпосередньої загрози для життя або здоров`я дитини станом на момент її негайного відібрання у матері 09.02.2024, результатів її медичного обстеження в закладах охорони здоров`я після негайного відібрання у матері. До позовної заяви не додано жодних документів, якими б було зафіксовано поза розумним сумнівом наявність обставин, передбачених пунктами 2-5 ч.1 ст. 164 СК України, як і доказів безпосередньої загрози для життя або здоров`я дитини.

Тому суд вважає рішення про наявність загрози для життя та здоров`я дітей, як підстави для відібрання дитини у матері ОСОБА_2 необґрунтованим, внаслідок своєї недостатньої вмотивованості та передчасного прийняття без врахування всіх необхідних для цього обставин, які є важливими за індивідуальних особливостей конкретної ситуації.

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Відповідачка неодноразово з`являлась у судові засідання та просила суд повернути їй дитину. Із спілкування з останньою судом встановлено, що ОСОБА_2 турбується про свою дитину в межах її можливостей та тяжко сприймає вимушену розлуку з нею. В судових засіданнях наполягала, що виправила недостатньо дбайливе ставлення до домашнього господарства та виховання дочки.

Ураховуючи вищевикладене суд вважає, що пред`явлений до відповідача позов про відібрання у неї дитини без позбавлення батьківських прав є не обґрунтованим та не відповідає якнайкращим інтересам дитини, в зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст.ст.141, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову виконавчого комітету Кролевецької міської ради Конотопського району Сумської області в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Кролевецької міської ради Конотопського району Сумської області, про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 02.08.2024.

Суддя В. М. Придатко