Провадження № 2-др/641/40/24 Справа № 641/53/22
06 грудня 2024 року м. Харків
Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Музиченко В.О.,
за участю секретаря судового засідання - Подосокорської А.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Колеснікова А.Г. про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія МАНІТУ», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання таким, що не має прав іпотекодержателя за іпотечним договором, припинення іпотеки, припинення запису про іпотеку та обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, -
Матеріали справи містять заяву представника позивача з проханням розглядати справу за його відсутності, заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явилась. Матеріали справи містять заперечення на заяву представника позивача, в якому зазначила, що по своїй суті участь у справі про стягнення заборгованості для адвоката не є складною за її змістом. Для складання процесуальних документів у даній категорії справ не потрібно проводити аналіз великої кількості нормативно правових актів, що повністю виключає його складність, а, відповідно, і розмір заявлених вимог на правову допомогу. Очевидно, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на її виконання та обсягом наданих адвокатом послуг. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Представником ОСОБА_1 - адвокатом Анатолієм Колесніковим під час розгляду справи в суді першої інстанції не було надано суду жодних документів та заяв щодо розміру витрат, які ОСОБА_1 сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, що є порушення строків, встановлених ч. 8 ст. 141 ЦПКУ та підставою для залишення заяви без розгляду. Просила у задоволенні заяви відмовити.
Суд, розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, прийшов до наступного.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.10.2024 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі. Визнано ТОВ «ФК «Маніту» таким, що не має прав іпотекодержателя за іпотечним договором № 211/06-КВ/Z від 24.03.2006 року, предметом іпотеки за яким є 2-кімнатна комунальна квартира, загальною площею 67,6 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченим 24 березня 2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. та зареєстрованим у реєстрі за № 419 та договором про внесення змін та доповнень від 19.03.2007 року, посвідченим 19.03.2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. та зареєстрованим у реєстрі за № 877, що укладені між ТОВ «Український промисловий банк» з одного боку у якості Іпотекодержателя та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з іншого боку у якості Іпотекодавців; Визнано припиненою іпотеку за іпотечним договором № 211/06-КВ/Z від 24.03.2006 року, посвідченим 24.03.2006 року приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 419 та договором про внесення змін та доповнень від 19.03.2007 року, посвідченим 19.03.2007 року приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 877, що укладені між ТОВ «Український промисловий банк», з одного боку у якості Іпотекодержателя та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з іншого боку у якості Іпотекодавців, предметом іпотеки за яким є 2-кімнатна комунальна квартира, загальною площею 67,6 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .; Припинено чинність запису про іпотеку номер: 38460010 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, предметом якої є: 2-кімнтата комунальна квартира, загальною площею 67,6 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; Припинено чинність запису про обтяження номер: 38460159 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, предметом якого є: 2-кімнтата комунальна квартира, загальною площею 67,6 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія МАНІТУ» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 4465,80 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076) встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

При цьому, за визначенням п. 6 ст. 1 Закону № 5076 інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ст. 1 Закону № 5076).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн., представником позивача надано до суду: копію договору № Б-1 про надання правової допомоги від 03.10.2019 року, Додаткову угоду № 1 до договору № Б-1 про надання правової допомоги від 03.10.2019 року від 03.10.2020 року, Додаткову угоду № 3 до договору № Б-1 про надання правової допомоги від 03.10.2019 року від 02.10.2021 року, Додаток № 2 до договору № Б-1 про надання правової допомоги від 03.10.2019 року від 20.12.2021 року, акт від 03.10.2024 року, відповідно до якого адвокаті і клієнт засвідчили про належне надання юридичних послуг, їх обсягу і вартості, на суму 25000,00 грн., будь-яких претензій щодо наданих адвокатом послуг, клієнт не має.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р. «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст. 137 ЦПК України).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 р. у справі № 910/906/18.

Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 р.) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Верховний Суд у додатковій постанові у справі № 201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження № 61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Представник відповідача у своїх запереченнях вказує, що представником позивача не було надано жодних заяв та документів щодо розміру витрат, однак це твердження не відповідає дійсності, оскільки у позовній заяві (том № 1 а.с. 7) позивач зазначила, що вона планує понести витрати пов`язані із розглядом справи, які складаються із суми судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн. Зазначила, що докази витрат будуть надані до суду у порядку та строки, встановлені ч.8 ст. 141 ЦПК України. Також під час судових дебатів представником позивача зроблено заяву про надання доказів понесених судових витрат, які будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Суд враховує, зокрема, ті обставини, що справа розглядалась у загальному позовному провадженні, представник відповідача у відзиві на позов та у наданих поясненнях під час розгляду справи посилалась на підстави, які не відповідали матеріалами справи. Також суд звертає увагу, що у запереченнях на заяву про стягнення судових витрат, представник відповідача зазначає, що участь у справі про стягнення заборгованості для адвоката не є складною за її змістом, однак предметом розгляду даної справи було визнання припиненої іпотеки, визнання ТОВ «Маніту» таким, що не має прав іпотекодержателя, припинення чинності записів про іпотеку та про обтяження на нерухоме майно.

Суд, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, враховуючи заперечення представника відповідача, приходить до переконання, що заявлена відповідачем сума витрат на правову допомогу в розмірі 25000 грн. є неспівмірною із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом витраченим представником позивача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява відповідача підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача ТОВ «Маніту» на користь позивача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 270 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Колеснікова А.Г. про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія МАНІТУ», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання таким, що не має прав іпотекодержателя за іпотечним договором, припинення іпотеки, припинення запису про іпотеку та обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія МАНІТУ» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Додаткове рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.О.Музиченко