Провадження № 22-ц/801/2403/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 рокуСправа № 127/16967/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Медвецького С. К.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 127/16967/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Якушинецької сільської ради про позбавлення батьківських прав,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 1.10.2024, ухвалене у складі судді Федчишена С. А. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 7.10.2024, -

в с т а н о в и в :

20.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (вх № 43832) до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Якушинецької сільської ради, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, в якому, виходячи з положень пункту 2 частини першої статті 164 КУпАП, просив позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позов обґрунтовано тим, що після розірвання у вересні 2019 року шлюбу з відповідачкою, їх спільна донька залишилася проживати з ним.

Відповідачка жодним чином не цікавиться про стан здоров`я доньки та відповідно не виконує свої обов`язки як матір по відношенню до неї. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються самостійно позивачем без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідачка немає постійного місця проживання та роботи, а її спосіб життя аж ніяк не сприяє засвоєнню донькою загальновизнаних норм моралі, бажання розвитку та досягнення успіхів. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 1.10.2024 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу (вх № 10689 від 30.10.2024), в якій посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права просить : скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги; стягнути судовий збір в розмірі 1816,80 грн.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не надано оцінки підставам позовних вимог, зокрема, тій обставині, що відповідач не цікавиться життям дитини, її успіхами, не висловлює бажання бути поруч з дитиною, позивач та відповідач не підтримують жодних відносин, позивачу невідомо де фактично відповідач проживає, її спосіб життя; не враховано надані позивачем докази : довідку КЗ «Якушинецький ліцей» Вінницької області № 03-02-88 від 29.02.2024; довідку № 310 від 1.03.2024 КНП «Якушинецький ЦПМСД» Якушинецької сільської ради; акт від 3.03.2024, засвідчений Якушинецькою сільською радою; акт від 5.03.2024.

У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, вислухавши думку дитини, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав.

У справі встановлено наступні обставини.

11.03.2011 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20.09.2019 по справі № 128/67/19 розірвано /а. с. 10/.

Під час шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 /а. с. 11/.

Згідно довідки Якушинецької сільської ради № 412/02-06 від 15.02.2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходиться на утриманні батька ОСОБА_1 і проживає разом з ним /а. с. 12-14/.

На аркуші справи 17 знаходиться довідка від 29.02.2024 № 03-02/88 КЗ «Якушинецький ліцей», згідно якої ОСОБА_3 навчається в 7-Г класі комунального закладу «Якушинецький ліцей» Вінницької області.

На аркуші справи 23 знаходиться копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , відповідно до якого батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_6 (батько) та ОСОБА_7 (мати).

На аркуші справи 22 знаходиться копія свідоцтва про право власності на житло від 13.05.2003, згідно якого квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .

На аркуші справи 20 знаходиться акт обстеження умов проживання від 6.03.2024, затверджений начальником служби у справах дітей Якушинецької сільської ради Ю. В. Кучер.

Відповідно до довідки характеристики Якушинецької сільської ради № 535/02-06 від 1.03.2024 ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується позитивно. Один виховує неповнолітню доньку. Скарг від жителів громади не надходило. Компрометуючими матеріалами на ОСОБА_1 Якушинецька сільська рада не володіє /а. с. 15/.

Згідно копії довідки КНП «Якушинецького центру первинної медико санітарної допомоги Якушинецької сільської ради» № 310 від 01.03.2024 ОСОБА_3 перебуває на обліку в даному центрі, на огляд з`являється у супроводі батька. Батько станом здоров`я дитини постійно цікавиться /а. с. 16/.

Відповідно до характеристики від 1.03.2024 № 03-02/95 КЗ «Якушинецький ліцей» Вінницької області ОСОБА_3 виховується у неповній сім`ї. На даний час проживає із батьком, який контролю навчання доньки, відвідує батьківські збори, сприяє розвитку дитини, реагує на поради та рекомендації класного керівника /а. с. 18/.

На аркуші справи 19 знаходиться копія акта від 3.03.2024, складеного сусідами та затверджений сільським головою Якушинецької сільської ради В. Романюк, згідно якого позивач дійсно один виховує доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає з батьком разом за однією адресою, мати на протязі останніх п`яти років сусіди не бачили.

Рішенням виконавчого комітету Якушинецької сільської ради № 87 від 26.03.2024 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_1 /а. с. 21/.

13.08.2024 рішенням виконавчого комітету Якушинецької сільської ради № 233 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 ..

У висновку щодо позбавлення батьківських прав (додаток до рішення виконавчого комітету Якушинецької сільської ради від 13.08.2024 № 233) зазначено, що комісія встановила, що мати ОСОБА_2 , не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться її розвитком, вихованням та станом здоров`я, не підтримує матеріально, про що свідчить наступні документи : довідка Якушинецької сільської ради від 15.02.2024 № 412/02-06; довідка характеристика Якушинецької сільської ради від 1.03.2024 № 535/02-06; довідка «Якушинецький центр первинної медико-санітарної допомоги Якушинецької сільської ради від 1.03.2024; довідка КЗ «Якушинецький ліцей» Вінницької області від 1.03.2024 № 03-02/95; свідчення ОСОБА_8 від 3.03.2024; ОСОБА_9 від 3.03.2024; ОСОБА_10 від 3.03.2024; акт обстеження умов проживання від 6.03.2024; рішення виконавчого комітету Якушинецької сільської ради від 26.03.2024 № 87 /а. с. 45-46/.

На аркуші справи 41 знаходиться заява ОСОБА_2 про визнання позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного доказу того, що відповідач зловживає алкогольними напоями чи наркотичними речовинами. Не надано доказів про байдужість та втрату інтересів відповідача до дитини. Заява ОСОБА_2 , якою вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав не може слугувати для суду підставою вважати, що вона умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини. Невиконання відповідачем батьківських обов`язків на даний час не досягає такого рівня, що потребує застосування такого крайнього заходу, як позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки таке невиконання не носить злісного та/або умисного характеру. Відповідач могла б докласти значно більше зусиль для налагодження стосунків з донькою та виконання своїх батьківських обов`язків. Виняткових обставин, які мали б наслідком позбавлення відповідача батьківських прав судом не встановлено.

Висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України).

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що: «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

У постанові Верховного суду від 6.05.2020 у справі № 641/2867/17-ц зазначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим позивачем доказам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується також суд апеляційної інстанції, про те, що підстави, передбачені пунктом 2 частини першої статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що позивачем не надано жодного доказу того, що відповідач зловживає алкогольними напоями чи наркотичними речовинами, про байдужість та втрату інтересів відповідача до дитини.

Суд може розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В оцінці обставин справи суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Обставини справи не дають підстав стверджувати про наявність винної поведінки відповідача та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, та що змінити її поведінку у кращу сторону неможливо.

Заява ОСОБА_2 , якою вона визнає позовні вимоги щодо позбавлення її батьківських прав судом першої інстанції правомірно не взята до уваги, оскільки заява відповідачки, в якій вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнає позов про позбавлення її батьківських прав, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини (постанова ВС від 10.11.2023 по справі № 401/1944/22).

Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Невиконання відповідачем батьківських обов`язків на даний час не досягає такого рівня, що потребує застосування такого крайнього заходу, як позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки таке невиконання не носить злісного та/або умисного характеру.

У судовому засіданні була заслухана думка неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , яка апеляційному суду пояснила, що вона проживає з батьком. Мати теж іноді телефонує їй та вони зустрічаються з нею. Ініціатором зустрічей з дитиною частіше є мати. Відносини з матір`ю у дівчинки напружені та нещирі. Дитина не хоче їй розповідати про своє життя та ділитися своїми проблемами чи успіхами.

Оцінюючи пояснення дитини, колегія суддів приходить висновку про наявність у дитини образи на матір, однак дівчинка підсвідомо намагалася виправдати дії матері, вказуючи, що у тої такий характер через те, що можливо і до неї так ставилися батьки, тому і мати так відноситься до неї.

Враховуючи вищезазначені обставини, за бажанням відповідачки докласти значно більше зусиль, колегія суддів приходить висновку про можливість налагодження стосунків матері з донькою та виконання нею батьківських обов`язків. Виняткових обставин, які мали б наслідком позбавлення відповідача батьківських прав судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано надані позивачем докази : довідку КЗ «Якушинецький ліцей» Вінницької області № 03-02-88 від 29.02.2024, довідку № 310 від 1.03.2024 КНП «Якушинецький ЦПМСД» Якушинецької сільської ради; акт від 3.03.2024, засвідчений Якушинецькою сільською радою; акт від 6.03.2024, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на наступне.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові ВС від 6.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) Верховний Суд виснував, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої доньки не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Висновок Якушинецької сільської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача (додаток до рішення виконавчого комітету Якушинецької сільської ради від 13.08.2024 № 233) судом першої інстанції обґрунтовано не взяли до уваги, так як зазначений висновок ґрунтується на доказах, які об`єктивно не можуть бути належними доказами для підтвердженням факту умисного ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. З висновку не вбачається чи запрошувалася мати для надання пояснень стосовно спірного питання, чи взагалі вона була повідомлена про те, що буде вирішуватися питання про позбавлення її батьківських прав. У висновку не зазначено причини невиконання відповідачем батьківських обов`язків, не мотивовано своїх висновків, не зазначено, чи відповідає таке рішення інтересам дитини.

При вирішенні даної категорії спорів суд , крім того , що позбавлення батьківських право є крайнім заходом, враховує також і те, що застосування такого заходу можливе за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Аналогічний правовий висновок викладений ВС у постановах: від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18, від 13.04.2020 у справі № 760/468/18, від 11.03.2020 у справі № 638/16622/17, від 23.12.2020 у справі № 522/21914/14.

Вінницький апеляційний суд наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

В оцінці доводів апеляційної скарги Вінницький апеляційний суд застосовує системний аналіз норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та враховує, що позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Надані позивачем докази, на підтвердження позовних вимог, не є достатніми доказами для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки беззаперечно не підтверджують факт свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання обов`язків з виховання дитини.

Вінницький апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надав належних та достатніх доказів, які б об`єктивно та поза розумних сумнівів доводили факт умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків стосовно її малолітньої доньки.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 1.10.2024 у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

С. К. Медвецький

Повний текст постанови складено 6.12.2024.