Дата документу 03.12.2024 Справа № 335/7099/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/7099/24
Провадження №22-ц/807/2092/24
Головуючий в 1-й інстанції Апаллонова Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Кочеткової І.В., Полякова О.З.,
секретарВолчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 09 вересня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області, справа № 127/26758/23 від 05.10.2023. ОСОБА_3 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію у зв`язку із втратою годувальника, що підтверджується листом Відповідача за вих. № 0800-0501-8/34111 від 19.04.2024 року. Мешкала ОСОБА_3 на території, яка є тимчасово окупованою, а саме в м. Чистякове (Торез) Горлівського району Донецької області, та у зв`язку з похилим віком не виїжджала на підконтрольну українській владі територію, у зв`язку з чим у Відповідача перед нею з`явилась заборгованість з виплати пенсії. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить недоотримана за життя пенсія. 04.12.2023 року, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Кравцовою О.М., видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого Позивач, отримала у спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , недоотриману пенсію спадкодавця у сумі 221 795,97 грн. Дана сума недоотриманої пенсії встановлена нотаріусом відповідно до довідки про наявність недоотриманої пенсії наданої Відповідачем. 04.12.2023 року Позивач подала до Головного управління Пенсійного фонду України заяву про виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_3 , однак станом на дату подачі позовної заяви жодних розрахунків Відповідачем не проведено. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за вих. № 0800-0202-8/44330 від 24.05.2024, у відповідь на адвокатський запит №24/167 від 20.05.2024, повідомлено наступні відомості: виплату пенсії ОСОБА_3 з 01.03.2016 було призупинено у зв`язку з відсутністю інформації щодо реєстрації в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб. В наданні інформацію про суму пенсії ОСОБА_3 за період з 01.03.2016 по 31.10.2022 відмовлено, у зв`язку з тим, що пенсія не нараховувалась. Враховуючи вище викладене, Відповідачем обмежено спадкові права Позивача на отримання сум недоотриманої пенсії ОСОБА_3 за період з 01.03.2016 по 24.07.2020, яка не включена до свідоцтва про право на спадщину. А також обмежено права Позивача на отримання сум недоотриманої пенсії ОСОБА_3 за період з 25.07.2020 по 31.10.2022, у сумі 221 795,97 грн., що визначена свідоцтвом про право на спадщину. Своїми діями Відповідач порушує право власності Позивача на спадкове майно, яке підлягає судовому захисту, а тому позивач просив стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію, яка була нарахована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в сумі 221 795,97 грн., що входить до складу її спадщини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті її бабусі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на недоотримані за життя пенсійні виплати за період з 01.03.2016 по 24.07.2020. Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом недоотриману пенсію ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 01.03.2016 по 24.07.2020.Стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2024 року, позов ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання права власності на спадкове майно, задоволено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, місцезнаходження: Запорізька обл., м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, 69005) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), недоотриману пенсію, яка була нарахована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в сумі 221795,97 грн (двісті двадцять одна тисяча сімсот дев`яносто п`ять гривень 97 копійок), що входить до складу її спадщини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Визнано за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті її баби ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на недоотримані за життя пенсійні виплати ОСОБА_3 за період з 01.03.2016 по 24.07.2020.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату спадкоємцю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом після смерті її баби ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , недоотримані ОСОБА_3 за життя пенсійні виплати за період з 01.03.2016 року по 24.07.2020 року.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 суму судового збору 1774,36 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що у зв`язку із зверненням спадкоємця ОСОБА_1 вже було нараховано суми за період з 03.12.2020 по 31.10.2022 у розмірі 190472,15 грн., а також розпочато дії щодо виплати цих сум. У період з 01.03.2016 по 31.10.2022 нарахування та виплата пенсії не проводилась, а ОСОБА_3 за її поновленням до управління не зверталася, відповідно підстави для виплати пенсії за цей період відсутні.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Лимара Андрія Вікторовича зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області, справа № 127/26758/23 від 05.10.2023 року.

ОСОБА_3 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію в разі втрати годувальника, що підтверджується листом Відповідача за вих. № 0800-0501-8/34111 від 19.04.2024 року.

Мешкала ОСОБА_3 на території, яка є тимчасово окупованою, а саме в м. Чистякове (Торез) Горлівського району Донецької області, та у зв`язку з похилим віком не виїжджала на підконтрольну українській владі територію, у зв`язку з чим у Відповідача перед нею з`явилась заборгованість з виплати пенсії.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 22.06.2023. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить недоотримана за життя пенсія.

04.12.2023 року, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Кравцовою О.М., видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого Позивач, отримала у спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , недоотриману пенсію спадкодавця у сумі 221 795,97 грн.

Дана сума недоотриманої пенсії встановлена нотаріусом відповідно до довідки про наявність недоотриманої пенсії наданої Відповідачем.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за вих.№ 0800-0501-8/51615 від 09.08.2023 року, у відповідь на запит приватного нотаріуса Кравцової О.М., повідомлено наступні відомості: у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 залишилась недоотримана пенсія у сумі 221 795,97 грн. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за вих. № 0800-0501-8/34111 від 19.04.2024, у відповідь на адвокатський запит №24/110 від 05.04.2024, повідомлено наступні відомості: ОСОБА_3 у період з 01.03.2016 по 31.10.2022 (місяць смерті) пенсія не нараховувалась та не виплачувалась. Обчислення розміру пенсії, що могла бути нарахована померлій, проводиться з урахуванням вимог ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 (не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії).

На запит приватного нотаріуса Кравцової О.М., управлінням була надана довідка, відповідно до якої недоотриманою є пенсія за період з 25.07.2020 по 31.10.2022.

Період недоотриманої пенсії було переглянуто управлінням за три роки, а саме з 03.12.2020 по 31.10.2022, та встановлено в суму 190 472,15 грн.

Сума недоотриманої пенсії ОСОБА_3 обліковується Головним управлінням і буде виплачена на умовах Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року № 1165.

04.12.2023 року Позивач подала до Головного управління Пенсійного фонду України заяву про виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_3 , однак станом на дату подачі позовної заяви жодних розрахунків Відповідачем не проведено, що не спростовано і відповідачем.

Також, на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області було направлено адвокатський запит №24/167 від 20.05.2024, щодо надання наступної інформації: Підстави припинення нарахування та виплати з 01.03.2016 пенсії ОСОБА_3 . Інформацію про суму пенсії ОСОБА_3 за період з 01.03.2016 по 31.10.2022.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за вих. № 0800-0202-8/44330 від 24.05.2024, у відповідь на адвокатський запит №24/167 від 20.05.2024, повідомлено наступні відомості: виплату пенсії ОСОБА_3 з 01.03.2016 було призупинено у зв`язку з відсутністю інформації щодо реєстрації в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб.

В наданні інформацію про суму пенсії ОСОБА_3 за період з 01.03.2016 по 31.10.2022 відмовлено, у зв`язку з тим, що пенсія не нараховувалась.

Не надано такої інформації і під час розгляду справи на ухвалу суду про витребування доказів.

Таким чином, щодо стягнення грошових коштів недоотриманої пенсії за період з 25.07.2020 по 31.10.2022 у розмірі 221 795,97 грн. в порядку спадкування за законом, що не була виплачена Відповідачем, то судом встановлено, що Позивач як спадкоємець померлої ОСОБА_3 за законом отримала у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину за законом, за змістом якого до неї перейшло право власності на недоотриману пенсію у сумі 221 795,97 грн., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом № 3611 (спадкова справа 16/2023) від 04.12.2023 року.

В той же час Відповідачем за зверненням Позивача вказану суму недоотриманої пенсії в повному обсязі не виплачено, та зазначено, що така виплата буде здійснена у сумі 190 472,15 грн., але частинами у відповідності до окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1165 від 10.11.2021, у межах відповідних бюджетних призначень.

Разом із тим, право на спадщину Позивача підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане на його ім`я та не є предметом спору в даній справі.

Відповідачем з 01.03.2016 було призупинено виплату пенсійних виплат ОСОБА_3 , залишилася невиплаченою пенсія за період з 01.03.2016 по 24.07.2020, яка не увійшла до складу суми, на яку Позивачем було отримано свідоцтво про право на спадщину на законом.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних доказів недійсності свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане на ім`я Позивача, тому аргументи Відповідача є необґрунтованими та безпідставними. Суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. За таких обставин, сума недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, відповідає сумі, визначеній нотаріусом у свідоцтві про право на спадщину, та становить 221 795,97 грн. Відповідачем обмежено спадкові права Позивача на отримання сум недоотриманої пенсії ОСОБА_3 за період з 01.03.2016 по 24.07.2020, яка не включена до свідоцтва про право на спадщину. Право позивача в частині цих позовних вимог підлягає захисту саме у спосіб зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату спадкоємцю ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її баби ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , недоотримані ОСОБА_3 за життя пенсійні виплати за період з 01.03.2016 року по 24.07.2020 року.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з положеннями ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Як вірно виснував суд першої інстанції, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тому сума недоотриманої пенсії, що належала бабусі позивачки за життя і залишилась недоотриманою у зв`язку з її смертю, увійшла до складу спадщини, тому, позивач, прийнявши спадщину після бабусі, має право на отримання всієї суми недоотриманої пенсії.

Правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера мають регулюватись спеціальною нормою ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», без урахування норм ст. 46 цього Закону.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 06.07.2020 у справі №750/8819/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18) зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Тому припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання пенсії. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 428/10113/20 (провадження № 61-14299св21).

Постанова Кабінету Міністрів України № 637 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії, наявність у померлого спадкодавця статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від останнього як пенсіонера, на відмінну від інших громадян України, здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних підстав, що у своїй сукупності свідчить про порушення Відповідачем вимог пенсійного законодавства, а також ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (пункт 39) і свідчить про втручання відповідача у право Позивачки на мирне володіння своїм майном. Також необхідно звернути увагу, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення лише визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 05 грудня 2024 року.

Судді: С. В. Кухар

І.В. Кочеткова

О.З. Поляков