УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

07.11.2024

Справа № 522/18378/24

Провадження №2-о/522/529/24

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Ярема Х.С. розглянув заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа ОСОБА_2 .

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, Заінтересована особа ОСОБА_2 .

Заявник просить суд:

- "підтвердити наявність юридичного факту (заборони любих юридичних дій з нерухомістю ОСОБА_1 ), а саме накладення арешту за заявою власника майна ОСОБА_1 , на квартиру АДРЕСА_1 - який захистить її майнові права від любих протиправних юридичних дій з її нерухомістю, форс-мажорних обставин воєнного стану, (тобто купівлю продаж, дарування, чи оренду), та на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав і нерухоме майно та їх обтяжень» вчинення будь-яких реєстраційних дій, будь-якими реєстраторами та нотаріусами без її згоди та відома, що має значення для охорони майнових прав, та інтересів ОСОБА_1 , та створення умов здійснення нею особистих майнових прав.

- на період, до її особистого звернення до суду з проханням зняти накладений арешт - заборонити любі юридичні дії з її нерухомістю (тобто, купівлю продаж, дарування, чи оренду, та вчинення будь-яких реєстраційних дій, будь-якими реєстраторами та нотаріусами) шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 ".

З аналогічною заявою ОСОБА_1 уже зверталась до Приморського районного суду м. Одеси (справа №522/16923/24). Ухвалою від 04.10.2024 заяву повернуто з підстав, - у даному випадку предмет спору відсутній взагалі та повернуто заяву на підставі ст. 185 ЦПК України із роз`ясненням ій права повторного звернення до суду. Заявник цю ухвалу не оскаржила, натомість подала заяву повторно, беручи до уваги роз`яснення суду на право повторного подання такої ж заяви. Повторно подану заяву розподілено на суддю, який постановив ухвалу від 04.10.2024, керуючись правилами Засад використання автоматизованої системи документообігу суду про тотожність повторно поданих заяв, які розподіляються раніше визначеному складу суду. Далі, отримавши повторно цю заяву, як і було роз`яснено заявнику, раніше визначений суддя у справі №522/16923/24 постановив ухвалу від 22.10.2024 про самовідвід від її розгляду, оскільки суддя уже зробила свій висновок щодо цієї заяви (ухвала від 04.10.2024). Ухвала про самовідвід не підлягає оскарженню (заперечення на такі ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються в апеляційну скаргу на рішення суду), її може оскаржити лише сам заявник. Тому суд, якому повтороно розподілено справу після заявлення самовідводу іншим суддею, повинен її розглянути, якщо немає перешкод.

ОСОБА_1 звернення до суду з цією заявою про встановлення факту пояснює тим, що квартира належить їй на праві приватної власності. Зереження у власності квартири знаходиться під загрозою, у зв`язку з воєнними діями та можливою міграцією ОСОБА_1 Самостійно забезпечити тривале збереження права власності на квартиру шляхом встановлення власником заборони на вчинення реєстраційних дій з майном, вона не може, оскільки така заборона може встановлюватися лише на короткий строк (15 днів) та потребує постійного поновлення, а у разі міграції вона не зможе поновлювати цей строк. Тому з метою збереження свого права власності на квартиру, просить встановити "юридичний факт накладення судом арешту на її квартиру".

Вирішуючи питання про прийняття заяви до розгляду, суд вважає, що наявні підстави для відмови у відкритті провадження за цією заявою.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Це означає, що суди розглядають не просто будь-які спори та заяви, а лише юридичні. І вчинюване, і вимога мають існувати саме в правовому полі, а не будь-якому іншому, тобто регулюватись нормами права.

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що висловлювання «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовних вимог, які не можуть розглядатися за правилами цивільного судочинства, так і тих вимог, які взагалі не можуть розглядатися судами (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала, зокрема, у пункті 66 постанови від 21.11.2018 у справі № 757/43355/16-ц, у пункті 59 постанови від 13.06.2018 у справі № 454/143/17-ц, у пункті 37 постанови від 13.03.2019 у справі № 331/6927/16-ц).

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік фактів, що мають юридичне значення та які встановлюються в судовому порядку передбаченому у частинами 1, 2 статті 315 ЦПК України. Так, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина 2 статті 315 ЦПК України).

Згідно з статтею 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Під юридичними фактами розуміють обставини, з якими норми права пов`язують настання правових наслідків - установлення, зміну, припинення або інші трансформації правовідносин. Встановлені й зафіксовані належним чином юридичні факти набувають відповідного значення - правовстановлюючого, правозмінюючого і правоприпиняючого. Отже, факти багатоманітної дійсності стають юридичними за умови, що вони породжують певні правові відносини або приводять їх у рух.

Життєві обставини, перш ніж вони набудуть юридичного значення, мають бути належним чином встановлені.

Встановити юридичний факт означає підтвердити або з`ясувати істину. Під істиною розуміється те саме, що й правда. Це достовірне знання, яке об`єктивно відображає реальну дійсність.

Отже, надаючи життєвій обставині чи явищу юридичного значення, суд або інший уповноважений на це орган підтверджує правдивість конкретної обставини чи явища, доводить, що вона насправді відбулася або реально існує. Юридичні факти повинні обов`язково бути зафіксованими, оформленими у встановленому порядку, викликати передбачені законом правові наслідки. Оформлення фактів означає не тільки реєстрацію, а й їх встановлення за передбаченою законом процедурою чи процесуальною формою.

Юридичними фактами можуть виступати лише такі соціальні обставини, наявність чи відсутність яких можна з точністю встановити і закріпити формально.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення таких фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Хоча зазначений у частині 1 статті 315 ЦПК України перелік справ, не є вичерпним, проте за змістом вищенаведених норм процесуального права суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника певні правові наслідки, а відтак їх можна визнати юридичними.

Отже, і факт, який просить визнати заявник має уже існувати як правовий (потрібне лише його підтвердження), заявник повинен мати певну мету, а не будь-яку абстрактну (породжує виникнення, зміну чи припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій), і заявник має бути належним.

За змістом заяви її предметом є встановлення факту накладення арешту за заявою власника майна на квартиру. Власник квартири бажає, щоб на її квартиру було наладено арешт, оскільки боїться її втратити, а арешт за заявою власника є короткостроком. Проте їй потрібно так як вона бажає, - до її особистого звернення до суду з проханням зняти накладений арешт. З копії заяви власника про заборону вчинення реєстраційних дій від 16.10.2024 №63479291 вбачається, що термін дії цієї заборони закінчився 30.10.2024.

Отже, факт який простить встановити заявник не існує взагалі, невстановлюється судом, а тому його встановлення в судовому порядку є неможливим.

Поставлені заявником вимоги не підвідомчі розгляду судами.

Керуючись ст. ст. 293, 294, 315 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа ОСОБА_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Ярема Х.С.