КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/1545/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 лютого 2015 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2014 року ПрАТ «СК «Брокбізнес» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 6 090,30 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідач не виконав обов`язку щодо повідомлення свого страховика про настання ДТП, яка мала місце 20 грудня 2012 року по пр. Повітрофлотському, 78 у м. Києві з його вини, а тому відповідно до підпункту ґ) пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач, який 02 грудня 2013 рокуздійснив виплату страхового відшкодування страховику потерпілої особи,набув право вимоги про стягнення майнової шкоди в порядку регресу.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Брокбізнес» понесені витрати на відшкодування матеріальної шкоди в сумі 6 090,30 грн та судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 03 лютого 2015 рокувідмовлено.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням, відповідач в особі представника - адвоката Гришка В.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тій обставині, що відповідач повідомив позивача про настання страхового випадку у триденний строк телефоном та у письмовому вигляді, але позивач не надав всі матеріали страхової справи.

Цивільно-правова відповідальність відповідача за завдання майнової шкоди третім особам була застрахована за договором страхування (поліс № АА/6223545), що виключає підстави для стягнення з нього вартості заподіяних у ДТП збитків.

Крім цього, ПрАТ «СК «Брокбізнес» не здійснювало перевірку щодо розміру заданих збитків автомобілю «Форд» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким 20 грудня 2012 року керував потерпілий ОСОБА_2 . Розмір завданих збитків підлягає встановленню та доказування, що не було здійснено позивачем.

Суд першої інстанції провів лише одне судове засідання 03 лютого 2015 року без належного повідомлення відповідача, що є порушенням процесуальних норм.

Відзив позивача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов, хоча копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами він отримав електронним засобом зв`язку 19 вересня 2023 року, про що свідчить звіт про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнитиз таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 грудня 2012 року по пр. Повітрофлотському, 78 у м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля «Шкода», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Форд», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 .

Вказана ДТП сталася внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху, про що свідчить постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 10 січня 2013 року у справі № 760/167/13-ц.

Транспортний засіб «Форд», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , був забезпечений договором страхування № 231/12-Т/К від 28 лютого 2012 року у ПрАТ «СК «Арсенал страхування», яке здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому в ДТП (власнику).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 як водія транспортного засобу «Шкода», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «СК «Брокбізнес» згідно полісу № АА/6223545 від 06 березня 2012 року.

07 листопада 2013 року ПрАТ «СК «Арсенал страхування» звернулося до ПрАТ «СК «Брокбізнес» із претензією про виплату страхового відшкодування в порядку регресу.

На підставі страхового акту № 49960/1 від 20 листопада 2013 року і розрахунку страхового відшкодування 02 грудня 2013 року позивач здійснив на користь ПрАТ «СК «Арсенал страхування» страхову виплату в сумі 6 090,30 грн, що також підтверджується платіжним дорученням № 10919 від 02 грудня 2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до підпункту ґ) пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з виплатою страхового відшкодування на користь страховка потерпілого у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача, як водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, оскільки він не повідомив свого страховика про настання страхового випадку.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Стаття 38 Закону передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно з підпунктом 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик має право подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, за наявності певних умов, зокрема, якщо він не повідомив страховика про настання ДТП у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди (підпункт 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону).

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про знаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування.

Проте, в разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами і ніким не оспорюється, відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, позивач як страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків.

Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, від 22 березня 2017 року в справі № 6-2011цс16 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 355/205/17, провадження № 61-27901св18.

Передбачені підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Із урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу.

Так, у цій справі факт настання страхового випадку встановлений постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 січня 2013 року, а вартість майнового збитку, завданого відповідачем, визначено звітом № 758/12 від 22 січня 2013 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу. Подія ДТП визнана позивачем страховим випадком, що підтверджується складеним ПрАТ «СК «Брокбізнес» страховим актом № 49960/1 від 20 листопада 2013 року, та ним добровільно сплачено страхове відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 10919 від 02 грудня 2013 року.

Таким чином, факт неповідомлення у цій справі відповідачем страховика про настання страхового випадку, за умови наявності у останнього фактичної можливості щодо встановлення як самого факту настання страхового випадку, так і його обставин за допомогою інших джерел, не призвела до необґрунтованих виплат зі сторони позивача.

Факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; ПрАТ «СК «Брокбізнес» його визнала, узгодила із страховиком потерпілого розмір страхового відшкодування та сплатила його.

Позивач не довів тих обставин, що відсутність письмового повідомлення відповідача про ДТП призвело до необґрунтованих виплат, а тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, статті 38 Закону.

Доводи позовної заяви про те, що неповідомлення відповідачем свого страховика про настання страхового випадку є підставою для пред`явлення до нього регресного позову, не ґрунтуються на правильному застосуванні підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту «ґ» пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Виходячи з вищевикладеного рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у цій справі ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «СК «Брокбізнес» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, то з позивача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем у межах даної справи, а саме 536,80 грн сплаченого судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення та 364,50 грн - за подання апеляційної скарги, а всього 901,30 грн.

Зважаючи на положення частини третьої статті 389 ЦПК України, судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 лютого 2015 року у даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити.

Стягнути із приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» на користь ОСОБА_1 901,30 грн сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана

Д.О. Таргоній