ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/2927/23
Номер провадження 22-ц/818/147/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів Бурлаки І.В., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року в складі судді Чайки І.В. у справі № 641/2927/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

Позов мотивовано тим, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 червня 2011 року з відповідача на її користь, стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000 грн щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 березня 2011 року та до досягнення дитиною повноліття.

03 серпня 2011 року судом видано виконавчий лист та на даний час виконавчою службою здійснюється примусове виконання рішення суду від 20 червня 2011 року. Починаючи з 2011 року і станом на день подачі позову до суду позивач ніякої допомоги на утримання дитини не отримувала. Станом на 30 грудня 2022 року заборгованість по аліментам відповідача складає 137 324,80 грн. На даний час змінились підстави, з яких виходив суд, призначаючи стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини та розмір аліментів, визначених рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 червня 2011 року. Але даний розмір аліментів не відповідає потребам дитини на теперішній час. Крім того, на даний час розмір аліментів, який повинен сплачувати відповідач, менший від мінімальної суми встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що явно суперечить інтересам доньки та є недостатнім для повноцінного утримання дитини.

Посилаючись на вказані обставини, просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 червня 2011 року по справі № 2-1497/11, яким стягується з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми на 1/4 частку з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати звернення з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів задоволено частково. Змінено розмір аліментів, стягнутих за рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 червня 2011 року по справі № 2-1497/11, за яким стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 грн. щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 березня 2011 року та до досягнення дитиною повноліття, на аліменти у твердій грошові сумі у розмір 1416 грн 50 коп. щомісяця , але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи від дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Розмір аліментів, стягнутий у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовій збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надала до суду доказів, що відповідач отримує дохід, з якого суд може стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини від цього доходу, доказів зміни матеріального або сімейного стану сторін, поліпшення або погіршення здоров`я, тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, та зміни розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 червня 2011 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Такідзе Ірину Леонідівну подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у позовній заяві позивачем було заявлено вимогу про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) платника податків, проте судом було ухвалено рішення не про зміну способу стягнення аліментів, як було викладено в позовній заяві, а про збільшення розміру аліментів в твердій грошовій сумі з 1000 грн, як було встановлено рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 червня 2011 року у справі № 2-1497/11, до 1416 грн 50 коп. З таким рішенням суду категорично не згодна, оскільки воно повністю суперечить чинному законодавству та інтересам неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , адже спосіб стягнення аліментів не змінився, а змінилась лише сума аліментів. Крім того зазначає, що встановлений рішенням суду розмір аліментів у сумі 1416 грн 50 коп. є недостатнім та надто низьким для того, щоб надати всебічний фізичний, розумовий, духовний, моральний та соціальний розвиток, а також зростання дитини в умовах недостатньої фінансової забезпеченості, адже щомісячно вона несе витрати на утримання дитини в значно більшому розмірі, ніж присуджено сплачувати аліменти відповідачу на підставі рішення суду. Тому вважає, що суд не наділений правом відмовляти стягувачу в зміні способу стягнення аліментів, але в даному разі фактично сталось так, що суд ухваливши рішення про зміну розміру аліментів, відмовив позивачу в його проханні змінити спосіб стягнення аліментів, як це було викладено в позовній заяві. Посилаючись на вищевикладене, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала до суду доказів, що відповідач отримує дохід, з якого суд може стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини від цього доходу, доказів зміни матеріального або сімейного стану сторін, поліпшення або погіршення здоров`я, з огляду на що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та змінив розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 червня 2011 року, а саме: з 1000 грн на дитину щомісяця, на розмір аліментів у розмірі 1416 грн 50 коп щомісяця, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи від дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що сторони в справі є батьками неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 03 жовтня 2008 року Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис про народження № 683 (а.с.14).

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 червня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000 грн. щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 березня 2011 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 20-21).

Судом встановлено, що 03 серпня 2011 року на виконання рішення суду від 20 червня 2011 року Комінтернівським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000 грн щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 березня 2011 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.22-23).

Вказаний виконавчий лист перебуває на виконанні в Основ`янсько-Слобідському відділі державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та постановою від 26 серпня 2011 року було відкрито виконавче провадження у вказаному відділі (а.с.24-25).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому листі № 2-1497 від 03 серпня 2011 року, виданого 20 січня 2023 року головним державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Жданов М.О. жодного разу аліменти на утримання неповнолітньої доньки не сплачував, загальний розмір заборгованості станом на 30 грудня 2022 року складає 137324 грн 80 коп. (а.с. 27-28).

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 19 березня 2014 року Виконавчим комітетом Підсереднянської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, 19 березня 2014 року було укладено та зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , прізвище позивача після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_6 » (а.с.26).

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом частини 2 статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.

Згідно зі ч. 2, 3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною ч.1 ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац 2 частини 3 статті 181 СК України).

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, в зв`язку з покращенням матеріального становища платника аліментів, одержувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення їх розміру. При цьому, на відміну від зміни розміру аліментів (ст. 192 СК України), визначених за рішенням суду, законом не визначено переліку підстав для зміни способу стягнення аліментів.

Право вимагати заміни способу присудження аліментів може обумовлюватися мінливістю життєвих обставин, зазначених ст.182 - 184 СК України.

Згідно ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ч. 1 ст. 182 СК України, тобто з урахуванням: 1) стану здоров`я та матеріального становища дитини; 2) стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; 3) наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведених стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інших обставини, що мають істотне значення.

При цьому суд повинен враховувати встановлені ч. 2 ст.182 СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

До таких висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та Верховний Суд в постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21).

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за приписами статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою також і зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Варто також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20).

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що: «інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів».

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не лише норми ст.192 СК України, але й низка інших норм, які регулюють обов`язок батьків утримувати своїх дітей, зокрема: ст.181 «Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину», ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі».

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів ґрунтуються на недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дитини та на тому, що на даний час розмір аліментів, який повинен сплачувати відповідач менший від мінімальної суми встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що явно суперечить інтересам доньки та є недостатнім для повноцінного утримання дитини.

В будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу (позивачу по справі).

Аналізуючи зміст наведених вище норм законодавства, колегія суддів зважує на те, що присуджуючи аліменти, суд має чітко зазначити спосіб їх стягнення - у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів - законодавча гарантія, яка застосовуються незалежно від рішення суду.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначивши способом стягнення аліментів - їх присудження в частці від доходу батька. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

Колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила змінити спосіб стягнення аліментів і встановити їх у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду з даним позовом до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на недостатність розміру стягуваних аліментів, які були визначенні рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 червня 2011 року, оскільки в зв`язку з тим, що дитина підросла, збільшилися витрати на її утримання, виховання та навчання. Тобто, позивач в даній цивільній справі визначила предметом позову зміну способу стягнення аліментів - визначивши спосіб стягнення аліментів у частці від доходу батька.

Стосовно заявленого позивачем розміру стягнення аліментів апеляційний суд зважує на таке.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріального становища дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становища платника аліментів; 3) наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведених стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інших обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Також необхідно зауважити, що відповідно до положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (на час звернення з позовом 25 травня 2023 року) установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить розмір 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні.

Таким чином, державою щорічно встановлюється прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення для загальної оцінки рівня життя в Україні. Зважаючи на щорічне зростання прожиткового мінімуму, не потребує доведення той факт, що вартість життя щорічно зростає, що впливає на матеріальний стан позивача.

Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, в той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 7 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олсон проти Швеції" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі "М.С. проти України" йдеться про визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання та, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Суд виходить з принципу захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їхньої життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони б мали тоді, коли утримувались обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, які регламентують спірні правовідносини, апеляційний суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). При цьому, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

Враховуючи наявність норми про можливість зміни способу стягнення аліментів та позиції стягувача аліментів, апеляційний суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та такими, що відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать їх матеріального становища і визначення вказаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.

Аналіз змісту ч. 3 ст.181, ст. ст. 183, 184 СК України дає підстави для висновку, що право вибору способу стягнення аліментів, у тому числі право вимагати зміни раніше визначеного рішенням суду способу стягнення коштів на утримання дитини, належить стягувачу (позивачу у даній справі).

З огляду на викладене та враховуючи те, що розмір стягуваних за рішенням суду від 03 серпня 2011 року аліментів на утримання неповнолітньої дитини в сумі 1000 грн не відповідає вимогам закону та буде меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та при взаємному обов`язку батьків утримувати дитину (ч.1 ст.141 СК України), апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 отримувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів (відповідача ОСОБА_2 ), щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з абз.4 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому в задоволені позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів з дати звернення до суду першої інстанції відмовити.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Суд першої інстанції не з`ясував наявність або відсутність обставин зміни способу стягнення аліментів, визначених рішенням суду, на які посилалась позивач у позовній заяві, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене та якнайкраще забезпечення інтересів дитини в умовах сьогодення й те, що спільна дитина сторін проживає разом із позивачем і остання безумовно несе більші витрати на утримання дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів і встановлення їх у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття, а рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 4 Закону України «Про судовий збір», з 01 січня 2023 року, за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073, 60 грн.).

Згідно п.1-6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору встановлюється в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до п.1-1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, судовий збір, який підлягав до сплати за подачу апеляційної скарги в даній справі становив 1 610 гривень 40 копійок (2684 грн х 0,4 х 150%).

За положеннями п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору за подачу позову до суду (що становив 1073 грн 60 коп) та за подачу апеляційної скарги (1610 грн 40 коп).

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, з ОСОБА_2 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1073 грн 60 коп та за подання апеляційної скарги в розмірі 1610 грн 40 коп, а всього 2684 грн.

Керуючись ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів задовольнити.

Змінити спосіб та розмір стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 червня 2011 року з 1000 грн щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 27 лютого 2024 року

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В.Бурлака

В.Б.Яцина