Справа № 953/9603/23
Провадження № 2/643/881/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Поліщук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Костенюк А.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові клопотання представника позивача ОСОБА_3 про направлення матеріалів справи до іншого суду по цивільній справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання попереднього договору, стягнення суми,-

ВСТАНОВИВ:

До Московського районного суду м. Харкова за підсудністю з Київського районного суду м. Харкова надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання попереднього договору, стягнення суми за попереднім договором від 09.11.2021 купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Представником відповідача ОСОБА_3 подано клопотання про направлення цивільної справи № 953/9603/23 до Київського районного суду м. Харкова з урахуванням територіальної юрисдикції (підсудності).

В обґрунтування клопотання зазначено, що відповідач вважає, що при передачі цивільної справи № 953/9603/23 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання попереднього договору та стягнення суми з Київського районного суду м. Харкова до Московського районного суду м. Харкова порушено правило територіальної юрисдикції (підсудності), оскільки матеріали цивільної справи передано до суду за місцезнаходженням майна - застосовано правило виключної підсудності, а не правило- підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача. Позивачем при подачі позовної заяви вірно визначено територіальну підсудність (юрисдикцію) суду, відповідач з ним погоджується, оскільки і позивач, і відповідач прописані за адресами, до територіальної юрисдикції якого належить Київський районний суд м. Харкова. Із змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору є саме розірвання попереднього договору б/н від 09.11.2021, стягнення з ОСОБА_5 передоплати за договором у розмірі 708699,47 грн. та стягнення 3% річних від суми передоплати у розмірі 10 717,87 грн, а отже предметом спору є вимоги пов`язані зі стягненням з відповідача грошових коштів, та розірвання договору, та не стосуються вимог щодо нерухомого майна, що є підставою для передачі справи з одного суду до іншого у зв`язку з виключною підсудністю. Відповідач, зареєстрований за адресою, АДРЕСА_2 , що підтверджується пропискою в паспорті. Відповідно до інформації з Єдиного адресного реєстру провулок Шевченківський знаходиться у Київському районі м. Харкова, а отже і територіальна юрисдикція (підсудність) даної цивільної справи віднесена до Київського районного суду м. Харкова. Попередній договір б/н від 09.11.2021 не передбачав передачу нерухомого майна, а лише визначав у майбутньому (побудувати квартиру) та намір укласти основний договір (купівлі-продажу), а тому відсутні підстави до даних правовідносин сторін застосовувати правило виключної підсудності. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві, зокрема, на об`єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації. Київський районний суд м. Харкова помилково дійшов висновку про те, що позов про розірвання попереднього договору та стягнення суми за попереднім договором б/н від 09.11.2021 підсудний Московському районному суду м. Харкова.

Представником позивача ОСОБА_1 подано заперечення на клопотання щодо направлення справи до іншого суду в якому представник прохає відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 щодо направлення матеріалів з одного суду до іншого, посилаючись на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 16.05.2018 у справі № 640/16548/16-ц.

Представник відповідача ОСОБА_3 подав відповідь на заперечення на клопотання щодо направлення справи до іншого суду в якому звертає увагу суду на те, що предметом спору є не нерухоме майно та не є вимога про визнання правочину недійсним, а є вимога про розірвання договору та стягнення грошових коштів та 3 % річних.

В судовому засіданні представника позивача ОСОБА_1 прохала відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про направлення справи до Київського районного суду м. Харкова.

Представник відповідача ОСОБА_2 підтримала клопотання іншого представника ОСОБА_3 та прохала його задовольнити, справу направити за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова на підставі ст. 27 ЦПК України.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши подані клопотання та заперечення, оглянувши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.10.2023 постановлено матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання попереднього договору, стягнення суми направити за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Московського районного суду м. Харкова, оскільки згідно з відомостями позову, нерухомим майном, з приводу якого наявний спір про право є квартира за адресою: АДРЕСА_3 , що за адміністративно-територіальним поділом відноситься до території Салтівського (Московського) району м. Харкова.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28.11.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Положеннями ч. 1 ст. 4ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 19 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 26 - 30 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Виключна підсудність - особливий вид територіальної підсудності, який забороняє застосування інших видів територіальної підсудності (загальної, альтернативної або підсудність пов`язаних між собою вимог). Це пояснюється особливостями справ, на які така підсудність поширюється, і направлено на створення сприятливих умов для розгляду справи й виконання судового рішення.

Вимоги щодо виключної підсудності унеможливлюють застосування інших правил підсудності, крім тих, які встановлені процесуальним законом для відповідної категорії справ.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають з приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20).

З аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю вбачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Подібні правові висновки щодо застосування правил виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18, у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 506/33/19 .

З матеріалів справи вбачається, що спір виник з приводу розірвання договору від 09.11.2021 купівлі продажу майнових прав на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , а тому предметом є нерухоме майно, для якого положеннями ст. 30 ЦПК України встановлена виключна підсудність.

Також, суд зауважує, що доказів оскарження ухвали Київського районного суду м. Харкова від 10.10.2023 стороною відповідача матеріали справи не містять.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом (частина друга статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законноїсили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

При цьому, повернення справи, яка передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України, не передбачено процесуальним законом, оскільки така справа повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (постанова Верховного Суду від 23.02.2022 р. у справі № 281/128/21).

Представник відповідача заявляючи клопотання про передачу справи за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова фактично не погоджується з ухвалою цього ж суду від 10.10.2023, яка не оскаржувалась стороною відповідача та набрала законної сили.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про передачу справи за підсудністю, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 260,261 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_3 про направлення матеріалів справи до іншого суду - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Харківського апеляційного суду апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 15.08.2024.

Суддя Т.В. Поліщук