Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/302/23
Провадження № 2/945/254/24
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

20 лютого 2024року Миколаївський райсуд Миколаївської області у складі: головуючого судді Войнарівського М.М.,за участю секретаря Пєскова В.В.,розглянувши в місті Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягування.

Свої вимоги обґрунтовує тим,що рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.02.2011року було стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання дитини: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 400грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 25.01.2011року, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до СК України мінімальний розмір аліментів не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що наразі на час подання позовної заяви становить 2833,00 гривень. У зв`язку з чим просить змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Позивач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, відповідно до якої просила позов задовольнити, справу розглянути у її відсутність.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином; відзив не подавав.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батько дитини у свідоцтві про народження вказаний відповідач - ОСОБА_2 .

Дитина проживає разом із позивачем ОСОБА_5 та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 13.02.2023року №52.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.02.2011року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 400грн. 00 коп., щомісячно, 25.01.2011року до повноліття дитини.

Отже, позивач як одержувач аліментів, відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України, має право на звернення до суду з означеним позовом про зміну способу стягнення аліментів.

Судом встановлено, що аліменти на утримання доньки сторін стягуються у твердій грошовій сумі в розмірі 400грн. на місяць та не можуть в повній мірі забезпечити гармонійного розвитку дитини, тому суд вважає, що права доньки сторін на належне утримання з боку батька порушені та підлягають судовому захисту шляхом зміни способу стягнення аліментів та визначення їх у частці від доходу відповідача в розмірі 1/3 частини доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що гарантуватиме отримання дитиною надійного стабільного утримання з боку батька в межах мінімальної соціальної гарантії, встановленої державою в ч.2 ст.182 СК України, а також позбавить позивача та відповідача від необхідності в майбутньому звертатися з позовом до суду про зміну розміру аліментів при підвищенні соціальних гарантій чи при зменшенні доходів платника аліментів.

Прожитковий мінімум в Україні для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2024 року 3196 гривень.

Вказаний розмір прожиткового мінімуму для дитини сторін доньки ОСОБА_3 повинен забезпечуватися на рівні обома батьками, зокрема, як матір`ю, з якою проживає дитина, так і батьком, який проживає окремо від дитини та з якого стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. на місяць до повноліття доньки, що вбачається із судового рішення від 22.02.2011 року.

Відтак, суд вважає, що позов в частині зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню.

Разом із тим, судом встановлено, що дитина сторін є особою з інвалідністю, що підтверджується копією медичних висновків про дитину-інваліда.

Також, позивач проходить з дитиною відповідні реабілітаційні програми, що підтверджується їх копіями.

Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Частиною 3 ст.51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку ( ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.150 СК України,батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу,своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст.181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі ч.2 ст.181 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз.1 ч.3 ст.181 СК України).

Таким чином, за рішенням суду аліменти на утримання дітей присуджуються двома способами у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що передбачено в абзаці 1 частини 3 ст.181 СК України.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абз.2 ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ч.1ст.182 СК України,при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка,дружини,батьків,дочки,сина; 3-1)наявність на праві власності,володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав,у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів,виключних правна результати інтелектуальної діяльності,корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів,у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна,сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи,якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України ).

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За змістом ст.16 ЦК України,кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема,з позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя участці від заробітку (доходу)другого з подружжя і(або)у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ч.3 ст.80 СК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.76ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими ті факти та обставини,які підтверджуються письмовими доказами,наданими до позову, які проаналізовані судом вище. Зокрема, що сторони мають неповнолітню доньку, спосіб утримання якої є предметом даного спору і на утримання якої з відповідача стягнуто аліменти згідно з рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.02.2011року в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. щомісячно.

Судом встановлено, що сплачувані відповідачем аліменти не достатньо та у неповній мірі забезпечують матеріальне становище дитини для її гармонійного розвитку, що суперечить вимогам ч.2 ст.182 СК України.

Також, судом встановлено, що за приписами абз.2 ч.3 ст.181 СК України, позивач, як одержувач аліментів, має право звернутися до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів.

Враховуючи, що судом встановлено обставини щодо наявності підстав зміни способу стягнення аліментів, то суд приходить до висновку, що позов про зміну способу стягнення аліментів і визначення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача на утримання дитини, зокрема, в розмірі 1/3частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підлягає задоволенню, так як обставини, на які посилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом.

У постанові від 03.02.2021 року у справі №520/21069/18 Верховний Суд зазначив, що за своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відтак, суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Таким чином суд приходить до висновку про необхідність змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі 400,00гривень на дитину та враховуючи положення законодавства щодо права того з батьків, з яким проживає дитина, вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягувати в подальшому з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50 % від прожиткового мінімуму на дитину і до досягнення дитиною повноліття.

Встановивши вказані обставини та врахувавши характер спірних правовідносин, надавши оцінку доказам у їх сукупності та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів підлягають задоволенню.

Суд роз`яснює позивачу, що у зазначеній справі спір стосується не призначення аліментів, а зміни способу їх стягнення, тому подальше стягнення аліментів з відповідача починається з набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір в розмірі 1073,60 грн. необхідно стягнути з відповідача в дохід держави

Керуючись ст.ст.180,181,182,184,192 Сімейного кодексу України, ст.ст.133,141,258-259,265,268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягування,- задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів,визначений рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.02.2011року у справі №2-232/2011, яким було стягнено з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,уродженця с.Петрівка Миколаївського району Миколаївської області на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,в твердій сумі в розмірі 400грн., щомісяця,але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи з 25.01.2011року і до повноліття дитини.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ,уродженця с.Петрівка Миколаївського району Миколаївської області;зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с. Зелений Яр, Миколаївського району Миколаївської області, РНОКПП НОМЕР_2 ; паспорт серія НОМЕР_3 ;зареєстрована: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ,уродженця с.Петрівка Миколаївського району Миколаївської області;зареєстрований: АДРЕСА_1 ) судовий збір в дохід держави у розмірі 1073,60грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з положеннями ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст. 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя М.М.Войнарівський