УХВАЛА

06 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 484/554/18

провадження № 61-16172ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року у справі за позовом виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_1 , треті особи: управління у справах дітей Первомайської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2 , Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року виконавчий комітет Первомайської міської ради Миколаївської області звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: управління у справах дітей Первомайської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2 , Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, в якому просив суд відібрати у ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області

від 10 березня 2021 року у задоволенні позовної заяви Органу опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_1 , треті особи: Управління у справах дітей Первомайської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2 , Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року апеляційні скарги Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області та ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_1 про відібрання дітей задоволено.

Відібрано у ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав його малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Передано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під опіку Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області.

У травні 2023 року ОСОБА_1 вперше звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року,

в якій просив, оскаржуване судове рішення скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року залишити без руху. Касаційна скарга була залишена без руху у зв`язку з тим, що заявником не було зазначено конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року визнано неподаною та повернуто заявникові.

05 серпня 2023 року ОСОБА_1 вдруге надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року повернуто заявнику у зв`язку з тим, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення.

22 лютого 2024 року ОСОБА_1 втретє подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року. Просив скасувати лише зазначену постанову та «направити до суду першої інстанції справу для виваженного, повного та всебічного розгляду».

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2024 року повернуто ОСОБА_1 касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня

2023 року. Касаційну скаргу повернуто у зв`язку з тим, що скаржник у касаційній скарзі не зазначив передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку та не навів відповідне обґрунтування.

31 травня 2024 року до Верховного Суду вчетверте надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня

2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року визнано неподаною та повернуто заявникові , оскільки заявником не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження.

ОСОБА_1 29 жовтня 2024 року засобами поштового зв`язку вп`яте подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року, у якій просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року повернуто. Підставою повернення касаційної скарги було те, що у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення

в касаційному порядку.

04 грудня 2024 року до Верховного Суду вшосте надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня

2023 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження та підлягає поверненню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Виконання зазначених процесуальних вимог має на меті унеможливити використання формального та беззмістовного викладу заявником підстав касаційного оскарження. Тобто, заявник має не лише навести зміст відповідного пункту згаданих статей процесуального закону, а й викласти належне обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення відповідно до наведених вище правових норм.

Так, перевіркою змісту поданої у цій справі ОСОБА_1 касаційної скарги установлено, що вона не містить посилань на конкретний підпункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження та належних обґрунтувань такого посилання. Зміст касаційної скарги зводиться до викладення фактичних обставин справи, незгоди відповідача із оскаржуваним судовим рішенням, що свідчить про формальний підхід заявника до належного оформлення касаційної скарги в частині обов`язкового зазначення підстав касаційного оскарження з урахуванням частини другої статті 389 ЦПК України.

Єдиним посиланням у касаційній скарзі на статтю 389 ЦПК України є наступний вислів: «А підстав для касаційного оскарження передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України у мене більш як достатньо».

Однак, таке посилання заявника не відповідає вимогам ЦПК України, та не може розглядатися Верховним Судом, як викладення підстав касаційного оскарження.

Обставини, які стали підставою для повернення касаційної скарги ОСОБА_1 ухвалами Верховного Суду від 13 липня 2023 року, 21 серпня 2023 року, 18 березня 2024 року, 20 червня 2024 року, 31 жовтня 2024 року, існувати не перестали, оскільки

ОСОБА_4 , не врахувавши викладені у вказаних ухвалах роз`яснення, в черговий раз подав касаційну скаргу, оформлену в аналогічний спосіб, зокрема без зазначення підстав касаційного оскарження судового рішення та належних обґрунтувань.

Такі дії можуть свідчить про те, що заявник намагається отримати протилежну оцінку обставин, які Верховний Суд у цій справі вже визнав підставою для повернення попередньо поданої скарги.

Верховний Суд зауважує, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом.

Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно

з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому, Верховний Суд

є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Узагальнюючи наведене, оскільки заявником не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження, тому, відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року вважати неподаною та повернути заявникові.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць