Справа № 347/1977/24
Провадження № 2/347/715/24
У Х В А Л А

Іменем України

(про задоволення заяви про самовідвід)

14 серпня 2024 року м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю.С.,

секретаря Мошулі Т.В.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна, автомобіля з чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у користуванні своєю власністю,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна, автомобіля з чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у користуванні своєю власністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2024 року, для розгляду даної заяви визначено суддю Кіцулу Ю.С.

14.08.2024 року головуюча у справі суддя Кіцула Ю.С. заявила по даній справі самовідвід, мотивуючи його тим, що у її провадженні вже перебувала справа між тими самими сторонами №347/2019/22 ( ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про неналежне виконання умов договору, надання інформаційно-консультаційних послуг з логістики та придбання автомобіля, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди). За результатами розгляду справи, судом під її головуванням було ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову. Вказане рішення переглядалось судом апеляційної інстанції. За результатами перегляду, суд апеляційної інстанції змінив рішення Косівського районного суду в мотивувальній частині. При цьому судом встановлено, що до позовної заяви у цій справі №347/1977/24 додані ті самі письмові докази, які надавались позивачем у справі №347/2019/22, зокрема договір про надання інформаційно консультаційних послуг з додатком №1, розписка про перерахування коштів, інвойс, платіжні доручення про перерахунок коштів на іноземній мові, квитанції Приватбанку та ін. При цьому, в рішенні Косівського районного суду від 26.10.2023 року у розділі фактичні обставини справи, та мотивована оцінка суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, судом детально досліджено та описано письмові докази, а також те, чому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову. Вказані обставини на переконання судді, можуть викликати сумнів у стороннього спостерігача щодо безсторонності розгляду даної справи, оскільки вона, як суддя, попередньо повністю ознайомлена з фактичними обставинами справи та спірними правовідносинами. Крім того, нею вже досліджувалися ті самі письмові докази, та їм була надана детальна мотивована оцінка.

Вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку, що заяву про самовідвід слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

В частині ч. 1 ст.39 ЦПК України вказано, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 ЦПК України, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Тобто, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу),якщо будуть встановлені обставини, передбачені ст.ст. 36, 37 ЦПК України, що виключають можливість його участі у розгляді справи.

Статтею 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Згідно з положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, при вирішенні спору щодо цивільних прав та обов`язків, сторони мають право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, за наявності до того підстав, повинен заявляти самовідвід.

Відповідно до статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності ( рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п.97).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім ( рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного ( згадане вище рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).

А тому, з метою уникнення сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, заявлений головуючою у справі суддею Кіцулою Ю. С. самовідвід слід задовольнити, а справу передати в канцелярію суду для визначення іншого судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 36, 37, 39, 41, 260 ЦПК України,суд -

п о с т а н о в и в :

Заяву судді Косівського районного суду Івано-Франківської області Кіцули Ю. С. про самовідвід - задовольнити.

Матеріали за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна, автомобіля з чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у користуванні своєю власністю передати в канцелярію суду для визначення іншого судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.С. Кіцула