ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» та представника ОСОБА_1 - адвоката Повалій О.В. на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

11 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом .В обґрунтування посилався на те, що він працював у виробничому структурному підрозділі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», внаслідок роботи на підприємстві він втратив професійну працездатність. У зв`язку з травмою порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травми він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обгрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Ушкодження має негативний вплив не лише на працездатність позивача, а й загалом на можливість організовувати своє життя.

Просив стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 245000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2023 року задоволено частково позов. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 100 000 гривень з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» судовий збір на користь держави в сумі 1000 гривень.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнутого розміру моральної шкоди, збільшивши його до 245000 грн. без відрахування податків. Вважає, що судом першої інстанції не було належним чином встановлено наслідків та обсягу спричинених позивачу моральних страждань з урахуванням ступеня вини відповідача. Крім того судом не враховано, що зміни до Податкового кодексу України були внесені 23 травня 2020 року, а нещасний випадок на виробництві з позивачем стався до зазначених змін і підстав для відрахування податків не має.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір моральної шкоди до 50 000 грн.. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідачем порушені права позивача на безпечні та здорові умови праці. Не враховано, що нещасний випадок стався саме з необережності ОСОБА_1 , який порушив вимоги Інструкції з охорони праці для електрослюсаря підземного. Укладаючи трудовий договір позивач був повідомлений про важкі,шкідливі та небезпечні умови праці та можливі негативні наслідки на стан його здоров`я.

Виробнича травма сталася в 1999 році,а тому відшкодування моральної шкоди повинно здійснюватися на підставі Правил відшкодування власником підприємств,установ моральної

шкоди. Де п.11 передбачено,що розмір відшкодування моральної шкоди не повинен перевищувати 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 245 000 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу працював у різних структурних підрозділах на різних посадах у ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». 06 листопада 2000 року його було звільнено з роботи за станом здоров`я, що підтверджується записами в трудовій книжці.

17 червня 1999 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, в результаті якого було пошкоджено ліве око, що підтверджується актом № 57 про нещасний випадок, форми Н-1 від 20 червня 1999 року. Причиною нещасного випадку зазначено необережність потерпілого.

За висновком МСЕК від 08 жовтня 1999 року серії ДНА-01 № 166251 позивачу первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності.

Згідно довідки МСЕК від 22 липня 2015 року позивачу повторно безстроково встановлено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 45%.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачеві встановлена стійка втрата професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом в 50% та 3 група інвалідності, чим спричинено моральну шкоду, тому відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України роботодавець повинен відшкодувати завдану працівнику моральну шкоду.

Проте такий висновок не відповідає нормам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 червня 1999 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві.За висновком МСЕК від 08 жовтня 1999 року позивачу первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності.

В зв`язку з цим право на відшкодування моральної шкоди виникло у нього, починаючи з 08 жовтня 1999 року.

14 жовтня 1992 року був прийнятий Закон України «Про охорону праці», який набрав законної сили 24 листопада 1992 року, яким вперше було передбачено відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві. Згідно ст.12 зазначеного Закону (у редакції станом на 14 жовтня 1992 року, яка діяла до 21 листопада 2002 року) ві дшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

З 01 липня 1993 року введені в дію «Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», які були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, згідно п. 11 яких моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення суду.

Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат,

Згідно зі статтею 440-1 ЦК УРСР моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції, при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, не звернув уваги на зазначені обставини та не врахував, що згідно зі статтею 440-1 ЦК УРСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та обмеження максимального розміру відшкодування моральної шкоди - не більше двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (пункт 11 Правил).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Вищезазначені вимоги законодавства в поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи НМДГ, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи НМДГ, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14 червня 2017 року.

Також відповідно до частин 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набуття ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням НБУ щодо офіційного тлумачення положення ч. 1ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набуття цим актом чинності та припиняється з утратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, підчас дії якого вони настали або мали місце.

Судом першої інстанції встановлено, що за висновком МСЕК від 08 жовтня 1999 року позивачу первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. В зв`язку з цим право на відшкодування моральної шкоди виникло у нього, з 08 жовтня 1999 року.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, однак необґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення ст. 237-1 КЗпП України, яка набрала чинності лише 13 січня 2000 року.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено з 1 січня 2023 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 6700 гривень. Таким чином, у відповідності до нормативного акту, який регулював порядок відшкодування моральної шкоди на час подій, з якими позивач пов`язує свої вимоги і які мають бути застосовані при вирішенні цього спору розмір моральної шкоди не може бути меншим 33500 грн.(6700х5).

Доказами, на підставі яких суд першої інстанції встановив наявність факту завдання позивачеві моральної шкоди, є: акт № 57 про нещасний випадок на виробництві,де зазначено, що причиною нещасного випадку стала необережність потерпілого, довідки МСЕК від 08 жовтня 1999 року про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності й інвалідності, а також медичні документи про стан здоров`я позивача.

Отже, судом встановлено завдання позивачеві у зв`язку з ушкодженням здоров`я та втратою працездатності фізичного болю та душевних страждань, що характеризують моральну шкоду. Крім того, встановлено, що причиною нещасного випадку стала необережність самого потерпілого.

Відповідач у своїх запереченнях не посилався на те, що позивач раніше уже використав своє право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я на виробництві та таких доказів суду не надав.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, колегія судів апеляційної інстанції

враховує обставини, які мають суттєве значення: що травмування сталося ще в жовтні 1999 року за необережності самого потерпілого, глибину фізичних та душевних страждань, зокрема ступінь втрати працездатності, яка в послідуючому була зменшена до 45%, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, а також дотримуючись засад розумності і справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду розмірі 50 000 грн.

Стягнута сума моральної шкоди не підлягає оподаткуванню, оскільки моральну шкоду завдано подією, яка відбулася до набрання чинності новою редакцією підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, тобто до 25 травня 2020 року, коли до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включався дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, окрім сум, що за рішенням суду спрямовувалися на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Судом встановлено, що право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача 08 жовтня 1999 року, тому визначена судом сума моральної шкоди стягується без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. Таким чином доводи апеляційної скарги представника позивача в цій частині заслуговують на увагу.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки апеляційним судом встановлено неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального та процесуального права, то є підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, то є підстави для зміни розподілу судових витрат. З відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 500 грн. в рахунок держави.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 245000 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Повалій О.В. задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн..

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» судовий збір на користь держави в сумі 500 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: