пр.№ 2/464/1149/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.10.2024 року м.Львів

Сихівський районний суд міста Львова у складі судді Тімченко О.В з участю секретаря судового засідання Андрушківа В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу № 295/17640/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Військова частина НОМЕР_1 про стягнення моральної шкоди,

за участі представників:

позивача - адвоката Янчука М.О.

відповідача - адвоката Ковальчук В.Л.

третьої особи - ОСОБА_3

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Богунського районного суду м.Житомира із позовом у порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 1 000 000 грн.

Ухвалою суду від 15 січня 2024 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Богунський районний суд м.Житомира ухвалою від 04 квітня 2024 року постановив направити справу за підсудністю до Сихівського районного суду м.Львова.

Спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (ст.32 ЦПК України).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено суддю Тімченко О.В.

Суд ухвалою від 28 червня 2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеної до протоколу судового засідання, закрив підготовче засідання з призначенням справи до судового розгляду.

У судовому засіданні: сторона позивача позов підтримала, а сторона відповідача згідно із поданим відзивом проти позову заперечила з підстав недоведеності позивачем завдання відповідачем як фізичною особою завдання моральних страждань та пропуском строку позовної давності; третя особа просить застосувати строк позовної давності.

Вирішуючи цивільно-правовий спір, суд установив наступне.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (п.п.4, 5 ч.3 ст.2 ЦПК України).

У відповідності до ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Саме така позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, від 1 квітня 2020 року у справі №520/13067/17, що у порядку ч.4 ст.263 ЦПК України підлягає при застосуванні норм права.

Законодавцем у ч.ч.1-4 ст.51 ЦПК України викладено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача (постанови Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18, від 19 серпня 2020 року у справі 639/6295/16-ц, від 14 липня 2020 року у справі № 686/23977/18, від 08 липня 2020 року у справі № 612/808/18).

У ході розгляду справи установлено, що сторони проходили військову службу у військовій частині НОМЕР_1 : позивач - у період з 30 січня 2019 року по 08 жовтня 2021 року; відповідач - з 11 жовтня 2018 року та займав посаду начальника штабу - першого заступника командира військової частини, а у період з 07 липня 2020 року по 19 вересня 2020 року тимчасово виконував обов`язки командира військової частини з правом прийняття кадрових та фінансових рішень.

Спір виник щодо резолюції відповідача «НВП, НШ без реалізації. Немає службової необхідності у зв`язку з недостатнім відсотком укомплектованості. Довести до майора ОСОБА_4 », що, на думку позивача, унеможливило його просування по службі.

Така резолюція проставлена на рапорті позивача від 28 серпня 2020 року з проханням направити документи щодо призначення його на посаду викладача кафедри загальновійськових дисциплін військового інституту телекомунікацій та інформації.

Указане підтверджується письмовими доказами у справі та визнається усіма учасниками справи.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначаються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Як унормовано ст.2 цього Закону, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затверджена наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07 квітня 2017 року за №124 (чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачає наступне:

рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру ;

резолюція - це зроблений командиром (керівником) військової частини (установи) або посадовою особою напис на документі, який містить стислий зміст прийнятого ним рішення щодо виконання документа.

За положеннями ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 14 січня 2019 року у справі № 243/4692/17).

Аналіз наведених норм та дослідження обставин справи свідчать про те, що відповідач як тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини при проставленні резолюції на рапорті позивача щодо призначення на посаду виконував свої службові обов`язки. З огляду на таке у розумінні положень ст.1172 ЦК України за заподіяння моральної шкоди під час таких службових обов`язків, про що заявлено вимоги позивачем, несе відповідальність юридична особа, з якою такий військовослужбовець - тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини перебував у службових відносинах.

Підсумовуючи наведене, відповідач як фізична особа не є належним відповідачем у даних правовідносинах, суд погоджується зі слушними доводами відповідача та третьої особи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Саме такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 757/39693/20, від 02 лютого 2022 року у справі № 462/4724/20.

Суд, досліджуючи заяви відповідача та третьої особи щодо пропуску стоку позовної давності, зважає на таке.

Відповідно до ст.ст.256, 257, 258, 261 ч.1 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3, 4 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як визначено Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (п.19).

Як регламентовано ст.2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який згодом неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку і є чинним на даний час.

Беручи до уваги звернення до суду у серпні 2023 року із даним позовом про відшкодування моральної шкоди унаслідок дій, учинених у серпні 2020 року, автоматичного продовження строку позовної давності у період дії воєнного стану, а тому такий не є пропущеним. Доводи відповідача в цій частині є надуманими.

Неспроможними є покликання відповідача на норми Кодексу адміністративного судочинства України при вирішення строку позовної давності, адже ця справа вирішується у порядку цивільного судочинства, а КАС України регламентовано порядок розгляду вирішення адміністративних справа щодо вирішення публічно-правових спорів (ст.19 КАС України). Адміністративне судочинства визначає строк звернення до адміністративного суду у публічно-правовому спорі (ст.120 КАС України), який не є тотожним поняттю позовної давності та не розповсюджується на порядок звернення до суду із позовом за правилами цивільного судочинства.

Заява про застосування строку позовної давності може бути подана лише стороною чи їх представниками, а тому треті особи, що має місце і в цій справі, позбавлені права на подання такої заяви. Саме такої позиції притримується Верховний Суд у справі № 509/3589/16-ц від 21 жовтня 2020 року.

Підсумовуючи наведене у своїй сукупності, позивачем, який користується професійною правничою допомогою адвоката, не підтверджено, хоча це є його процесуальним обов`язком, покладення на відповідача цивільного обов`язку відшкодування моральної шкоди. При розгляді даної справи судом не встановлено порушення, невизнання чи оспорення саме відповідачем цивільних прав позивача. Сам факт звернення позивача до суду не свідчить про порушення його права, таке підлягає доказуванню у встановленому законом порядку.

У матеріалах справи відсутні відомості та докази, які б доводили протилежне та беззастережно спростовували даний висновок суду, який узгоджується із такими засадами цивільного законодавства/судочинства як верховенство права, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України, ст.2 ЦПК України).

У даній справі судом надано відповіді на доречні аргументи сторін, здатні вплинути на вирішення спору. Інші доводи не є визначальними та вагомими, які б могли вплинути на правильність рішення у справі (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 910/6322/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 990/135/22).

У порядку ч.6 ст.141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору покласти на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.259, 263, 264, 265, 268, 282, 354 ЦПК України,

у х в а л и в :

відмовити в позові.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст.354 ЦПК України).

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Інформація про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ;

третя особа Військова частина НОМЕР_1 , код за ЄДРПОУ АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 04 листопада 2024 року.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО