ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1048/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2024 р.

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Соловйова І.М.,

за участі секретаря судового засідання Столяренко Н.П.,

учасників судового провадження

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвокат Іванченко А.Л.,

представник відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в селищі Петриківка у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Петриківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області

про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

17.06.2024 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0104 для ведення особистого селянського господарства площею 0,6000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява подана адвокатом Іванченко Альоною Леонідівною (свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю №4981 від 30.09.2022), яка діє на підставі Ордера серія АЕ № 1294449 від 01.06.2024.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 - чоловік позивачки. Після його смерті відкрилася спадщина, на належний йому житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельні ділянки для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 га та під особисте підсобне господарство 0,60 га. Позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом окрім однієї земельної ділянки, оскільки спадкодавець за своє життя не отримав на неї державного акта про право власності на земельну ділянку. На цій підставі нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на цивільне законодавство та правову позицію викладеної в постанові Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №372/2626/15-ц просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 20.06.2024 позов залишено без руху, яку заявник 27.06.2024 виконав та подав позовну заяву в новій редакції, та копію якої надіслав відповідачу через систему «Електронний суд».

Ухвалою суду від 01.07.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Правом на відзив відповідач не скористався.

В підготовчому судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов.

Представник відповідача надала заяву про визнання позову.

Третя особа надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

За змістом ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 .

Після його смерті відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельні ділянки для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 га та під особисте підсобне господарство 0,60 га.

Після смерті спадкодавця позивачка звернулася до Петриківської державної нотаріальної контори, де була відкрита спадкова справа зареєстрована у спадковому реєстрі за №58650459, а у нотаріуса - №48/2016, з заявою про прийняття спадщини за законом, та успадкувала частину зі спадкового майна: земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд; житловий будинок загальною площею 51,7 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами. При цьому їм було відмовлено у видачі свідоцтва на спірну земельну ділянку через відсутність правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцю. Діти померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали заяви та відмовились від прийняття спадщини на користь дружини померлого - ОСОБА_1 .

Відповідно до Архівної копії виданої Архівним відділом № 1 Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 05.09.2023 № К-195/01/04-24-23, відповідно до якої Рішенням Іванівської сільської ради народних депутатів (ХVІІ сесія ХХІ скликання) ОСОБА_3 передана земельна ділянка у власність по АДРЕСА_3 0,25 га для обслуговування житлового будинок, 0,60 га під особисте підсобне господарство.

За замовленням ОСОБА_1 була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка належала ОСОБА_3 та присвоєний кадастровий номер на земельну ділянку площею 0,60 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:0104.

Відповідно до рішення Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 19.04.2024 ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою, згідно з додатком 2.

Згідно Витягу з додатку № 2 до рішення селищної ради від 19.04.2023 № 736-23/VІІІ, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0104 була сформована та внесена до Державного земельного кадастру 19.12.2023 відповідно до розробленої технічної документації на підставі рішення Іванівської сільської ради народних депутатів ХVІІ сесія ХХІ скликання від 22.12.1993, власником якої був ОСОБА_3 . Відповідно до пункту І розділу Х «Перехідних положень» Земельного Кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органи місцевого самоврядування відповідно до Декрету Міністрів України від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок» є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців. З поданих матеріалів до клопотання , витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 31.08.2016 № 44931685 ОСОБА_1 успадкувала земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, по господарських будівель і споруд, кадастровий номер :05:019:0511, а не земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,6000 га з кадастровим номером :01:002:0104. Згідно ст. 81 ч. 1 п «г» Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.05.2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до абз. 2 п.1 розділу Х Перехідні положення Земельного Кодексу України (2001 року), рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Державний акт (сертифікат) на земельні ділянки спадкодавцем за життя не виготовлений, що є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на право на земельні ділянки.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14.09.2006 № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16.09.2008 № 509-VI).Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК).

Отже, згідно з Декретом КМУ від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок» земельні ділянки передавалися у власність без надання дозволу на розробку відповідної документації та затвердження такої документації.

Технічна документація із встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) була необхідна для оформлення державного акта.

Відповідно до пунктом 2 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Як встановлено судом спадкодавець отримав рішення органу місцевого самоврядування про право власності на спірну земельну ділянку, однак не встиг оформити державний акт про право власності на земельну ділянку. Спадкоємиць розробивши технічну документацію на земельну ділянку звернувся до відповідача для оформлення прав на земельну ділянку, однак відповідним рішенням спадкоємцю було відмовлено.

Оскільки ОСОБА_3 (чоловік позивачки) за життя не отримав державного акту на земельну ділянку розміром 0,6000 га, хоча земельна ділянка і передана останньому у приватну власність, відтак позивач в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка вправі порушувати питання про успадкування права власності на цю земельну ділянку з послідуючим проведенням землевпорядних робіт, необхідних для приватизації земельних ділянок та отриманням свідоцтва про право власності на землю.

Відповідач надав заяву про визнання позову, зазначивши, що з вимогами позивача погоджується повністю і просить їх задовольнити.

Фундаментальними засадами цивільного судочинства є, зокрема, принципи диспозитивності, змагальності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом (п. 1 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Загальними положеннями ЦПК України передбачено право учасника справи розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому, у п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України зазначено про право відповідача визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Підстав для не прийняття визнання відповідачем позову не встановлено. Так само, судом не встановлено обставин, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачкою доведено обставини викладені нею у позовній заяві, а отже вона як спадкоємець за законом має право на майно померлого, інших спадкоємців, які б претендували на дане спадкове майно у спадщині згідно матеріалів справи немає, через відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку позивачка позбавлена можливості прийняти спадщину в установленому законом порядку, тому з метою забезпечення права на спадщину, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Однак, враховуючи вимоги стаття 142 ЦПК України, а саме: у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, оскільки відповідач визнав позов, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, тобто 605,60 грн.

Керуючись статтями 4, 12, 81, 89, 133, 141, 142, 200, 206, 258-259, 263-265, 268 Цивільно процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0104 для ведення особистого селянського господарства площею 0,6000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп., що становить 50 відсотків сплаченого судового збору за квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки 0.0. код квитанції 9343-6373-1167-0646 дата оплати 29.05.2024.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ,

Відповідач Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, місцезнаходження: пр. Петра Калнишевського 71, селище Петриківка, Дніпровський район, Дніпропетровської області, 51800; .

Повне судове рішення складено 13.08.2024.

Суддя І.М. Соловйов