04.12.2024 Суддя Бугера О. В..
Справа № 644/1574/23
Провадження № 2-о/644/77/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова,

у складі: головуючого судді Бугери О.В.,

за участю секретаря судового засідання Ворона Д.М.,

заявниці ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту перебування на утриманні, заінтересована особа військова частина НОМЕР_1 , Головне управління Національної гвардії України, -

УСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває відповідна заява про встановлення факту перебування ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на утриманні діда ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представником військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 08.10.2024 року подано клопотання про залишення без розгляду заяви, у зв`язку з тим, що під час попереднього розгляду справи Верховним Судом було вирішено питання про те, що цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки юридичні факти, які належить встановлювати в судовому порядку, зокрема факт перебування фізичної особи на утримання, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Тому під час нового розгляду заяви в суді першої інстанції питання існування спору про право підлягає обов`язковому дослідженню. Посилався на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. Посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №320/948/18, відповідно до якого зроблено висновок, що встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Із тексту судових рішень вбачається, що метою встановлення юридичного факту ОСОБА_1 зазначила призначення та отримання дітьми одноразової грошової допомоги через загибель військовослужбовця, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як особами, що перебували на утриманні загиблого, що безпосередньо впливає на права інших осіб, які також мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а тому заява пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Отже, оскільки встановлення даного факту направлене на отримання в майбутньому права на виплату частки від одноразової грошової допомоги, що безпосередньо впливатиме на права інших осіб, то в такому разі право заявника протиставляється праву іншу осіб, та наявний конфлікт інтересів заявника та інших осіб, що свідчить про спір про право. Крім того, мета встановлення факту свідчить про те, що рішення суду у даній справі буде використано, як преюдиційне, для подальшого вирішення спору про право на отримання частки одноразової грошової допомоги. Зазначав, що військовою частиною НОМЕР_1 заперечується встановлення даного факту, що також свідчить про існування спору про право.

Окрім того, посилався на те, що частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). При цьому, утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Вважав, що заявнику з метою підтвердження наявності у неповнолітніх дітей права на одержання одноразової грошової допомоги згідно постанови КМУ від 28.02.2022 №168 слід доводи факт наявності у них права на пенсію у разі втрати годувальника, а не перебування на утримання.

У зв`язку із чим вважав, що між заявницею та військовою частиною НОМЕР_1 і Головним управлінням НГУ існує спір про право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168, що виключає можливість розгляду даної заяви в порядку окремого провадження. Просив залишити подану заяву без розгляду. Наводив чисельну судову практику Верховного Суду з означеного питання.

Представником заявниці подано письмові заперечення щодо поданого клопотання про залишення заяви без розгляду. На обґрунтування заперечень посилався на те, що зазначене клопотання за змістом відповідає відзиву на заяву, подану представником Заінтересованої особи через електронний кабінет в ЄСІТС 06.05.2024. Зазначав, що в постанові Верховного Суду від 06.03.3024 року, ухваленій за касаційною скаргою Заявниці, в мотивувальній частині чітко зазначено, що між ОСОБА_1 та військовою частиною НОМЕР_1 не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки остання не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. Доказів звернення інших осіб до Заінтересованих осіб із заявою про призначення одноразової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_5 . представник Заінтересованої особи військової частини не надав. Тому твердження про існування інших осіб, які також мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги є нічим не підтвердженим припущенням. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 року № 560/17953/21 висловила думку, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, у разі встановлення факту перебування малолітніх дітей на утриманні загиблого діда, в них лише виникне право звернутися з заявою про присвоєння такої виплати у передбаченому наказом Міністерства внутрішніх справ України № 484 від 09.08.2022 року порядку, на який посилається представник Заінтересованої особи. Чи буде така заява задоволена залежить вже від наявності в заявників документів, які підтверджують факти, необхідні для присвоєння такої виплати. Це питання не є предметом розгляду в зазначеній справі. Заявниця не зверталась до жодної установи за призначенням грошової допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 , а тому доводи представника Заінтересованої особи № 1 в частині наявності спору про право є безпідставними та такими, що суперечать фактичним обставинам справи.

Окрім того, вважав що твердження про необхідність доведення неповнолітніми особами права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника як умови призначення одноразової допомоги не відповідає чинному законодавству. Так, відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Відповідно до ч. 1 ст. 31 зазначеного Закону члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

В межах провадження у справі № 644/1574/23 досліджувалось питання перебування онуків ОСОБА_5 на його утриманні. Порядок подальшої реалізації права онуків на отримання одноразової допомоги буде визначатися з урахуванням приписів ст. 16 та ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги в Національній гвардії України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справі України № 484 від 09.08.2022 року (далі Наказ № 484). Тобто, у разі визнання факту перебування малолітніх дітей на утримання загиблого діда, у Заявниці лише з`явиться право звернутися з заявою про виплату одноразової грошової допомоги або до Головного управління Національної гвардії України, або до Військової частини НОМЕР_1 , оскільки вона є останнім місцем проходження військової служби загиблого ОСОБА_5 .. З урахуванням наведеного, просив в задоволенні клопотання відмовити.

В судовому засіданні представник заявниці, заявниця, доводи поданого заперечення підтримали, просили в задоволенні клопотання представника заінтересованої особи ВЧ НОМЕР_1 відмовити.

Представники заінтересованих осіб до суду не з`явились, про час та дату розгляду справи були повідомлені.

Суд вислухавши доводи заявниці, представника заявниці, дослідивши матеріали справи, вважає, що подане клопотання задоволенню не підлягає.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Зокрема, згідно з пунктом 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідно до ч.6 ст. 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту без розгляду якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особами особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

При цьому, між ОСОБА_1 та військовою частино НОМЕР_1 не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки остання не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

Про що зазначено в Постанові Верховного Суду від 06.03.2024 року, в рамках даної справи, якою касаційну скаргу представника заявниці ОСОБА_1 було задоволено, скасовано ухвалу суду першої інстанції, постанову апеляційної інстанції.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, факту перебування фізичної особи на утриманні, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України. Подібні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23), постановах Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 212/5550/23 (провадження № 61-15662св23), від 14 лютого 2024 року у справі № 509/3001/23 (провадження № 61-14722св23).

З огляду на викладене, суд вважає, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в окремому провадженні.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 19, 43, 294, 315 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника заінтересованої особи Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Повний текст ухвали виготовлений 04.12.2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя О.В.Бугера