Провадження № 2/466/171/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2024 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі :

головуючого судді Зими І.Є.

при секретарі Васинчик

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу, в порядку загального провадження, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів і зміну способу їх стягнення , позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - виконавчий комітет Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третьої особи виконавчого комітету Здолбунівської міської ради Рівненської області про визначення місця проживання дитини ,-

в с т а н о в и в :

17.12.2021року, ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова з позовною заявою, в якій просить змінити спосіб стягнення аліментів з частки від заробітку відповідача ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 ідельної частки, що був визначений судовим наказом Шевченківського районного суду м.Львова від 20.07.2021 року, на тверду грошову суму в розмірі 16 000грн., та стягувати щомісячно з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_1 , на утримання малолітньої дитини-доньки, ОСОБА_5 , у розмірі 16 000грн. щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законно сили, та до досягнення дитиною повноліття.

В обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона та відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.04.2010 року по 30.09.2021 року. В шлюбі у них народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 31.05.2021 року рішенням Шевченківського районного суду м.Львова шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано. Згідно судового наказу, виданого 20.07.2021 року, відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання доньки , ОСОБА_5 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. На підставі вказаного судового наказу в Шевченківському відділі державної виконавчої служби Західного регіонального управління юстиції (м.Львів) відкрите виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої доньки. Проте, відповідач є приватним підприємцем на спрощеній сиситемі оподакування і розрахунок суми стягнення аліментів ведеться по середньомісячніому заробітку по регіону, а не у відповідності до фактичних доходів відповідача, які становлять близько 65 000 грн на місяць. На момент подання позовної заяви до суду, рівень її доходу значно зменшився. Через деякий час після отримання судового наказу про стягнення аліментів, вона втратила роботу та перебуває на біржі праці в пошуках нової роботи. Окрім цього, в позивачки виникли значні проблеми зі здоров`ям, які потребують хірургічного втручання та належного лікування. Враховуючи вищенаведені обставини,з метою забезпечення нормального рівня життя доньки, змушена звернутись до суду.

20.12.2021 року ухвалою суду було відкрито провадження по справі у спрощеному провадженні згідно ст.274 ЦПК України.

13.01.2022 року, відповідачем ОСОБА_4 було подано відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що дійсно, в період перебування в шлюбі з позивачкою , 30.01.2015 року, в сім`ї народилась донька . Згідно судового наказу, виданого за заявою його колишньої дружини, він сплачує аліменти, що розмір яких становить 3200 грн. З 01.12. 2021 року прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років 2618 грн. Відтак, розмір аліментів, який він сплачує на сьогоднішній день вчасно і в повному обсязі, перевищує прожитковий мінімум на дитину відповідного віку.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців він зареєстрований як фізична особа-підприємець з 11.09.2015 року, вид діяльності - «Комп`ютерне програмування». Його дохід не є стабільним. Окрім цього, донька значну частину часу перебуває з відповідачем у Львові. Відтак, на утримання та розвиток дитини він витрачає кошти і поза визначеної судом суми : купує доньці іграшки, одяг, вони разом відвідують розважальні дитячі заклади, парки, атракціони, музеї, кінотеатри. Також ним було оплачено в повному обсязі бронювання відпочинку доньки в Туреччині, у розмірі 8000 грн., шляхом переказу коштів на банківську карту позивачки. Між тим, позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження своїх тверджень про те, що вона дійсно втратила роботу, та перебуває на біржі праці, а також те, що має проблеми зі здоров`ям та потребує лікування. Йому відомо, що позивачка більшу частину часу проживає у м. Тернополі зі своїм співмешканцем. Окрім цього, відповідач зазначає, що має на утриманні батьків пенсійного віку.

25.03.2022 року, ОСОБА_4 було подано позовну заяву про визначення місця проживання дитини з батьком. Крім наведених вище обставин зазначає, що з моменту народження спільна донька сторін , ОСОБА_5 , постійно проживала в м. Львові, в квартирі, власником якої є позивач ОСОБА_4 . Також дитина зареєстрована разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка одноосібно змінила місце проживання дитини - ОСОБА_6 , не попередивши і не узгодивши це питання з позивачем, чим порушила права як малолітньої доньки, так і батька дитини. Відповідачка перевезла дитину до маленького містечка Здолбунів, Рівненської області, в помешкання своєї матері та старенької бабці. Він сплачує аліменти на утримання доньки за судовим наказом, який було видано Шевченківським райсудом м. Львова. Він неодноразово пропонував відповідачці змінити місце проживання спільної доньки, разом із батьком, адже повернення до звичного оточення, близьких та друзів, можливість до сталого інтелектуального, фізичного, духовного та естетичного розвитку неодмінно матиме позитивний результат для виховання та зростання дитини. На його думку, перспективи проживання у Львові з відвідуванням спеціалізованих навчальних заходів, спортивних майданчиків та басейну, театрів та центрів дитячої творчості неодмінно кращі, ніж в провінційному м.Здолбунові. До того ж, залишення доньки разом з відповідачкою, яка втратила роботу, має стійкі проблеми зі здоров ям та скрутне матеріальне становище, буде порушенням права дитини на безпечний та гідний рівень життя. Відтак, не дійшовши згоди щодо місця проживання дитини, ОСОБА_4 змушений був в інтересах малолітньої доньки - ОСОБА_7 звернутися до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком.

Ухвалою суду від 05.05.2022 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду в загальному провадженні.

01.06.2022 року, відповідачка по даній справі, ОСОБА_1 подала відзив на позовну згадану заяву. Зазначає ,що твердження позивача з приводу того, що вона не попередила і не узгодила з позивачем та одноосібно змінила місце проживання дитини не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_4 достеменно було відомо де проживає дитина. Окрім цього, після того як відповідачка покинула квартиру в м. Львові, де разом із донькою проживала, вона неодноразово зверталась до позивача з проханням дати згоду на те, щоб виписати дитину, та прописати разом із нею в м. Здолбунів Рівненської області, оскільки дитина фактично проживає разом із нею, і для впорядкування низки документів це є необхідним, проте згоди від позивача так і не було. Рішення Здолбунівської міської ради Рівненської області, позивачу було визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною а саме: два рази на місяць у п`ятницю після закінчення навчання до 18:00год, неділі з правом забирати дитину за своїм місцем проживання; надання спільного відпочинку протягом половини шкільних канікул , із правом забирати дитину за своїм місцем проживання. Жодних перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачка не чинила. Тому просить суд відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини з батьком.

13.06.2022 року, позивачем було подано відповідь на відзив. Позивач зазначає, що з врахуванням матеріального становища батьків, інших обставини які мають істотне значення для нормального виховання та розвитку дитини, вважає що проживання доньку з батьком буде в першу чергу відповідати її інтересам.

Ухвалою суду від 15.06.2022 року вказані справи були об`єднані в одне провадження.

29.07.2024 року ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 про визначення місця проживання з дитини з матір`ю. У якій просить суд визначити місце проживання доньки ОСОБА_5 з нею.

Ухвалою суду від 22.09.2022 року, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення, об`єднано в одне провадження з цивільною справою 466/1895/22 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 за участі третьої особи виконавчого комітету Здолбунівської міської ради Рівненького району Рівненської області про визначення місця проживання дитини.

У зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 19.12.2023 року про відставку судді ОСОБА_8 , суддя виключений зі штату Шевченківського районного суду м.Львова.

18.01.2024 року, суддя Зима І.Є. прийняла об`єднану справу 466/12235/21 до свого провадження, на підставі розпорядження т.в.о. керівника апарату суду Г.Б. Репецької від 16.01.2024 року №93. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та в ході підготовчого розгляду були вирішені всі заявлені сторонами клопотання Ухвалою від 20.06.24 закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивача за первісним позовом ОСОБА_1 позовну заяву про збільшення розміру аліментів і зміну способу їх стягнення, визначення місця проживання дитини з матір`ю підтримала, просила суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини з батьком з підстав, наведених у заявах та відзиві на позов. Крім того зазначила, що заявлені нею вимоги повністю відповідають інтересам доньки. Дитина забезпечена за місцем проживання матері , у м. Здолбунів, всім необхідним. Вона відвідує школу, гуртки, подорожує з матір`ю, робота якої пов`язана саме з туризмом. Саме в цьому місті у доньки є багато друзів, сформовано коло інтересів. Батькові дитини орган опіки та піклування визначив графік побачень з дитиною. Проте, з 24.02.22 він жодного разу не навідався до доньки, спілкується з нею лише іноді в телефонному режимі. Відтак, позивачка пов`язує звернення колишнього чоловіка з позовом про визначення місця проживання дитини з ним саме з можливістю уникнути мобілізації до ЗСУ. Що ж стосується питання зміни способу та розміру аліментів, то вважає, що батько дитини має хоч і не сталий, проте високий рівень матеріального забезпечення так як працює в галузі комп`ютерного програмування . Відтак, він може сплачувати аліменти на доньку не в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, як це він робить на даний час, а як люблячий батько , в розмірі, достатньому для її життя та розвитку.

Представник позивачки, адвокат Плат Є.І., в судовому засіданні просила задовольнити всі вимоги, заявлені ОСОБА_1 , що буде повністю відповідати інтересам доньки сторін та відмовити в позовній заяві ОСОБА_4 .

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав заявлені ним вимоги, просив відмовити у позовних вимогах, з якими до суду звернулась його колишня дружина та пояснив, що має змогу забезпечити донці належні умови для проживання і розвитку у м. Львові. Його колишня дружина значну частину часу , в зв`язку з роботою в галузі туризму, не буває вдома, відтак не має змоги приділяти дитині багато часу. Фактично донька сторін проживає з бабцею, матір`ю позивачки за первісним позовом. Він же , будучи приватним підприємцем, працює з дому, має змогу займатись дитиною та приділяти їй багато часу. Він не буде перешкоджати матері, щоб вона приїздила до м. Львова та спілкувалась з дитиною. В разі , якщо б дитина проживала з ним, він ніс би всі витрати на її утримання, що не потребувало б вирішення питання про сплату аліментів.

Представник відповідача за первісним позовом , адвокат Сметюх В.С. , просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та задовольнити позов ОСОБА_4 про визначення місця проживання житини з батьком, що буде повністю відповідати інтересам доньки сторін.

Від виконавчого комітету Здолбунівської міської ради Рівненської області надійшло клопотання про проведення розгляду у відсутності представника.

Заслухавши думку сторін, пояснення неповнолітньої дитини, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.04.2010 року по 30.09.2021 року. За час подружніх відносин у сторін , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилась донька ОСОБА_5 . Відповідно до судового наказу від 20.07.2021 року, з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку(доходу),але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

У Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Так, за змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.ч. 2, 3 ст. 181 СК України).

Частина 1 ст. 182 СК України вказує на обставини, які мають враховуватися при визначені розміру аліментів.

Отже, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначено у ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини .При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частинами 1, 2 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05 лютого 2014 року по справі № 143цс13.

За матеріалами даного провадження встановлено, що ОСОБА_4 згідно Єдиного реєстру юридичних осіб, та фізичних осіб-підприємців, є фізичною особою підприємцем, вид діяльності комп`ютерне програмування. Згідно податкової декларації за 2021 рік, ОСОБА_4 , загальна сума доходу відповідача складала 804375.47 грн. Він є співвласником квартири АДРЕСА_2 загальною площею 57,3 кв.м. , крім того, зареєстрований у квартирі АДРЕСА_3 вказаного будинку, загальною площею 55,4 кв.м., власником якої є його батько ОСОБА_9 ( т. 1 а.с. 153,163). За вказаною адресою зареєстровані також колишня дружина відповідача, ОСОБА_1 , та їх донька , ОСОБА_5 . З врахуванням наведеного, розміру витрат, які відповідач несе на утримання нерухомого майна , коштів, які документально підтверджені відповідачем , та які останній витрачав на утримання дитини , суд приходить до висновку, що дохід , який отримує ОСОБА_4 є високим. Між тим, згідно судового наказу, виданого Шевченківським райсудом м. Львова за заявою ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та квитанцій про оплату розміру аліментів, ОСОБА_4 сплачує аліменти в розмірі 3200 грн.

Дитина, ОСОБА_5 , проживає з матір`ю, за адресою АДРЕСА_4 . ОСОБА_1 є власницею вказаного нерухомого майна на підставі договору дарування ( т. 1 а.с. 113) . Позивачка за первісним позовом працює в ТОВ « Іхтіс трепел « з 08.06.22 р. на посаді менеджера з туризму , тобто була працевлаштована після звернення до суду з первісним позовом. Як вбачається з долучених до матеріалів справи характеристик та свідоцтв , дитина навчається у школі, приймає активну участь у позашкільному дозвіллі, подорожує. Тобто дитині надається належний, а не мінімальний рівень забезпечення умов для проживання та розвитку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України (далі СК України), за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Існує два способи стягнення аліментів: частка від доходу та тверда грошова сума.

Відтак, з врахуванням того, що батьки повинні нести витрати на утримання дитини порівно, відповідач має мінливий, проте достатній рівень матеріального забезпечення, позивачка вправі ставити питання про зміну способу та розміру аліментів, що стягуються з батька дитини. Проте, аліменти у розмірі 16 000 грн. щомісячно, суд вважає надмірними та приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог слід змінити спосіб та розмір стягнення аліментів, які стягуються на підставі судового наказу виданого Шевченківським районним судом м. Львова, від 20.07.2021 року та присудити розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої доньки 5000 грн. щомісячно.

При цьому суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що на його утриманні перебувають батьки. Так, представлені суду копії посвідчень, відповідно до яких батьки ОСОБА_4 є пенсіонерами за віком не свідчать про те, що відповідач несе будь-які витрати по їх утриманню.

Вирішуючи спір про встановлення місця проживання дитини, ОСОБА_5 , судом зроблені наступні висновки.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення ,частина перша статті 161 СК України.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18), від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: "закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: "питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що "під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини".

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суд бере до уваги той факт, що до матеріалів справи долучено рішення Здолбунівської Міської ради, Рівненського району, Рівненської області, від 16.09.2021 року №327, де зазначається спосіб спілкування та виховання дитини батьком, а саме: два рази на місяць у п`ятницю після закінчення навчання до 18:00год неділі , з правом забирати дитину за своїм місцям проживання; надання спільного відпочинку половини шкільних канікул із правом забирати дитину за своїм місцем проживання. Тобто батьку дитини не перешкоджають бачитись з дитиною та брати участь у її вихованні. Натомість сам відповідач , ОСОБА_4 , в судовому засіданні не заперечив той факт, що з 24.02.2022, з початку повтомаштабного вторгнення рф на територію України, він жодного разу не приїздив за місцем проживання дитини, з метою спілкування з нею. Таке відбувалось лише в телефонному режимі.

Судом також врахований висновок комісії з питань захисту прав дитини Здолбунівської міської ради, виконавчого комітету Здолбунівської міської ради, від 17.06.2022 року № 127, про визначення місця проживання дитини.

У даному висновку зазначено, що умови проживання за місцем проживання матері у АДРЕСА_4 , відповідають всім нормам для проживання дитини. Вказано, що дівчинка хоче проживати з матір`ю, хоче приїжджати до батька, але не надовго, бо часто коли приїжджає до тата, то залишається з бабусею та дідусем.

Зокрема, судом враховано, характеристику з місця навчання ОСОБА_5 , де зазначено, що дівчинка добре навчається, зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна, комунікабельна та соціалізована дитина.

За участі законних представників дитини, її батьків, неповнолітня ОСОБА_5 була опитана і в судовому засіданні. З її пояснень вбачається, що вона бажає постійно проживати у м. Здолбуневі з матір`ю , де її друзі, школа, коло спілкування. Батька вона любить, згідна до нього періодично їздити до м. Львова, проте жити у м. Львові не бажає.

За клопотанням сторони відповідача за первісним позовом в ході судового розгляду було досліджено також CD-диск з записом телефонної розмови, що відбувалась між дитиною та ОСОБА_4 після дачі дитиною пояснень в судовому засіданні. З його змісту вбачається, що ситуація , яка склалася між батьками, є травмуючою для дитини, між тим неповнолітня ОСОБА_7 чітко висловлює свою позицію щодо бажання проживати з матір`ю у м. Здолбунів. Частина ж вказаної розмови, як і зміст роздрукованої переписки мобільного зв`язку між колишнім подружжям ОСОБА_10 , свідчить лише про наявність тривалого конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а не є доказом заявлених позовних вимог у даному провадженні.

Відтак, суд врахувавши інтереси дитини, права батьків на виховання дітей і обов`язки батьків діяти в їх інтересах, приходить до висновку, що слід визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_5 з матір`ю.

Керуючись ст.ст. 81,263-265 ЦПК України, ст.ст.161,180,181,182,183,192 СК України, Конвенцією про права дитини, ЗУ «Про охорону дитинства», Декларацією прав людини, суд ,-

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів і зміну способу їх стягнення задовольнити частково.

Змінити спосіб та розмір стягнення аліментів, які стягуються на підставі судового наказу, виданого Шевченківським райсудом м. Львова 20.07.21 за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини. Справа № 466/5628/21, провадження 2-н/466/1166/21 .

Проводити стягнення з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання їх малолітньої доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі , в розмірі по 5 000( п`ять тисяч ) гривень щомісячно , що підлягають індексації відповідно до закону , до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів у зазначеному розмірі розпочати з дня набрання законної сили рішенням суду . Після набрання рішенням законної сили відкликати з виконання судовий наказ, виданий Шевченківським райсудом м. Львова 20.07.21 за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягненя аліментів на утримання дитини. Справа № 466/5628/21, провадження 2-н/466/1166/21 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1211,20 грн. судового збору.

В решті вимог відмовити за безпідставністю.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - виконавчий комітет Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком відмовити .

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа виконавчий комітет Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області про визначення місця проживання дитини задовольнити. Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 992 ( дев`ятсот дев`яносто дві ) грн. 40 коп.

Позивачка : ОСОБА_1 , АДРЕСА_5 ; ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач : ОСОБА_4 : АДРЕСА_6 ; ІПН НОМЕР_2 .

Третя особа : Виконком Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області , м. Здолбунів Рівненської обл., вул. Грушевського, 14, ЄДРПОУ 43998192.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного його тексту , до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 11 листопада 2024 року.

Суддя І. Є. Зима