ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 202/3145/22

провадження № 61-18485св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Дніпровська міська рада,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу Дніпровської міської ради на рішенняАмур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року у складі судді Богун О. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Новікової Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О. М., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова О. В., та просила суд:

З огляду на викладені обставини Дніпровська міська радапросила суд:

- повернути земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 власникові - Дніпровській міській раді, звільнивши її від самочинних будівель і споруд, шляхом знесення нежитлового приміщення, яке складається з: А-1- приміщення кафе (у підземному переході), загальною площею 615,6 кв.м, яке складається з 1-тамбур площею - 5,0 кв. м, 1 а-тамбур площею - 9,1 кв. м, 2-туалет площею - 6,4 кв.м, 3-туалет площею - 2,8 кв.м, 4-туалет площею - 3,1 кв.м, 4а - підсобне приміщення площею - 2,8 кв.м, 5-підсобне приміщення площею -7,8 кв.м, 6-приміщення площею -9,6 кв.м, 7-зала площею - 96,7 кв.м, 8-приміщення площею - 6,2 кв.м, 9-кухня площею - 11,9 кв.м, 10-мийка площею - 8,4 кв.м, 11-комора площею - 8,8 кв.м, 12-комора площею 11,6 кв.м, 13-коридор площею - 17,0 кв.м, 14-тамбур площею - 2,6 кв.м, 14а-тамбур площею-2,1 кв.м, 15-кабінет площею - 5,0 кв.м, 16-комора площею - 6,5кв.м., 17-тамбур площею - 8.7 кв.м, 18-приміщення площею - 9,0 кв.м, 18а- приміщення площею -2,0 кв.м, 19-тамбур площею -9,9 кв.м, 20-приміщення площею - 51,2 кв.м, 21-комора площею - 4,4 кв.м, 22-тамбур площею - 3,6 кв.м, 23-коридор площею - 10,5 кв.м, 24-комора площею - 11,0 кв.м, загальною площею - 333,7 кв.м; А1-1 - набудова, яка складається з 26-приміщення площею - 37,5 кв.м; А2-2 - прибудова, яка складається з 25-коридор площею - 14,5 кв.м, 28-коридор площею -14,3 кв.м, загальною площею 28,8 кв.м; А3-2 - автомийка, яка складається з 27-автомийка площею - 104,3 кв.м, 29-приміщення площею - 111,3 кв.м, загальною площею 215,6 кв.м;

- припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме - нежитлове приміщення, яке складається з: А-1 - приміщення кафе (у підземному переході), загальною площею 215,6 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна:101 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень із закриттям розділів за:

ОСОБА_1 , номер запису про право власності - 21272234 від 07 липня 2017, внесений Державним реєстратором КП «Парковка та реклама» Товстухою Ю. М. ;

ОСОБА_2 номер запису про право власності 22705436 від 06 жовтня 2017, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є. Є.;

ОСОБА_3 номер запису про право власності 22707329 від 06 жовтня 2017, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є. Є.

Позов мотивовано тим, що заочним рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 30 травня 2017 року у справі № 202/3192/17 визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , від 18 лютого 2017 року, укладений між ТОВ «АЛВЄН» та ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 615,6 кв.м, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з: А-1 приміщення кафе (у підземному переході), що складається з 1-тамбур площею 5,0 кв.м, 1а-тамбур площею 9,1 кв.м, 2-туалет площею 6,4 кв.м, 3-туалет площею 2,8 кв.м, 4-туалет площею 3,1 кв.м, 4а-підсобне приміщення площею 2,8 кв.м, 5-підсобне приміщення площею 7,8 кв.м, 6-приміщення площею 9,6 кв.м, 7-зала площею 96,7 кв.м., 8-приміщення площею 6,2 кв.м., 9-кухня площею 11,9 кв.м., 10-мийка площею 8,4 кв.м, 11-комора площею 8,8 кв.м, 12-комора площею 11,6 кв.м, 13-коридор площею 17,0 кв.м., 14-тамбур площею 2,6 кв.м., 14а-тамбур площею 2,1 кв.м, 15-кабінет площею 5,0 кв.м, 16-комора площею 6,5 кв.м, 17-тамбур площею 8,7 кв.м, 18-приміщення площею 9,0 кв.м, 18а-приміщення площею 2,0 кв.м, 19-тамбур площею 9,9 кв.м, 20-приміщення площею 51,2 кв.м, 21-комора площею 4,4 кв.м, 22-тамбур площею 3,6 кв.м, 23-коридор площею 10,5 кв.м, 24-комора площею 11,0 кв.м, загальною площею 333,7 кв.м; А1-1 надбудова, яка складається з 26-приміщення площею 37,5 кв.м; А2-2 прибудова, яка складається з 25-коридор площею 14,5 кв.м, 28-коридор площею 14,3 кв.м, загальною площею 28,8 кв.м; А3-2 автомийка, яка складається з 27-автомийка площею 104,3 кв.м, 29-приміщеня площею 111,3 кв.м, загальною площею 215,6кв.м.

На підставі вказаного судового рішення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Комунального підприємства «Парковка та реклама» Товстухою Ю. М. було зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на вищезазначене нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності - 21272234 від 07 липня 2017 року.

Разом з тим, постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради задоволено. Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 скасовано. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «АЛВЄН» про визнання договору дійсним та визнання права власності відмовлено.

Зазначене вище нерухоме майно є самочинно побудованим.

Отже ОСОБА_1 не набула право власності на нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , тому не мала права розпоряджатися ним.

Проте, 06 жовтня 2017 року за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Є. Є., ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме - нежитлове приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , тобто по частині кожній. Право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Є. Є., номер запису про право власності: № 22705436, № 22707329 від 06 жовтня 2017 року.

Позивач вказує, що земельна ділянка на якій розташовано нерухоме майно, а саме - нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , належить територіальній громаді м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності в силу статей 80, 83 Земельного кодексу України та статей 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Вказана земельна ділянка жодному із відповідачів у користування не надавалася.

Отже зазначена земельна ділянка підлягає поверненню територіальній громаді м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради з приведенням її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно побудованих споруд.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року у задоволенні позову Дніпровської міської ради відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ні при подачі позовної заяви, ні в судовому засіданні не доведено, яким чином відповідачі порушили права та інтереси позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Дніпровська міська рада оскаржила його в апеляційному порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишено без задоволення, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

26 грудня 2023 року Дніпровська міська рада звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішенняАмур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенняАмур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 16 листопада 2023 рокуухваленіз порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу від 08 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Рибіна І. В. просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2024 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

15 березня 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами встановлено, що заочним рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 30 травня 2017 року по справі № 202/3192/17 зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «АЛВЄН», третя особа - ОСОБА_5 , про визнання договору дійсним та визнання права власності задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , від 18 лютого 2017 року, укладений між ТОВ «АЛВЄН» та ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 615,6 кв.м, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з: А-1 приміщення кафе (у підземному переході), що складається з 1-тамбур площею 5,0 кв.м, 1а-тамбур площею 9,1 кв.м, 2-туалет площею 6,4 кв.м, 3-туалет площею 2,8 кв.м, 4-туалет площею 3,1 кв.м, 4а-підсобне приміщення площею 2,8 кв.м, 5-підсобне приміщення площею 7,8 кв.м, 6-приміщення площею 9,6 кв.м, 7-зала площею 96,7 кв.м., 8-приміщення площею 6,2 кв.м., 9-кухня площею 11,9 кв.м., 10-мийка площею 8,4 кв.м, 11-комора площею 8,8 кв.м, 12-комора площею 11,6 кв.м, 13-коридор площею 17,0 кв.м., 14-тамбур площею 2,6 кв.м., 14а-тамбур площею 2,1 кв.м, 15-кабінет площею 5,0 кв.м, 16-комора площею 6,5 кв.м, 17-тамбур площею 8,7 кв.м, 18-приміщення площею 9,0 кв.м, 18а-приміщення площею 2,0 кв.м, 19-тамбур площею 9,9 кв.м, 20-приміщення площею 51,2 кв.м, 21-комора площею 4,4 кв.м, 22-тамбур площею 3,6 кв.м, 23-коридор площею 10,5 кв.м, 24-комора площею 11,0 кв.м, загальною площею 333,7 кв.м; А1-1 надбудова, яка складається з 26-приміщення площею 37,5 кв.м; А2-2 прибудова, яка складається з 25-коридор площею 14,5 кв.м, 28-коридор площею 14,3 кв.м, загальною площею 28,8 кв.м; А3-2 автомийка, яка складається з 27-автомийка площею 104,3 кв.м, 29-приміщеня площею 111,3 кв.м, загальною площею 215,6кв.м.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ТОВ «АЛВЄН» не визнає права ОСОБА_1 на спірні приміщення автомийки та кафе, а умови укладеного між ними договору купівлі-продажу нежитлових приміщень виконані покупцем в повному обсязі, тому цей договір є дійсним та визначає право власності за ОСОБА_1 на спірні приміщення.

На підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2017 у справі № 202/3192/17 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Комунального підприємства «Парковка та реклама» Товстухою Ю. М. було зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на вищезазначене нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності - 21272234 від 07 липня 2017 року.

06 жовтня 2017 року за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Є. Є., ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме - нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , тобто по частині кожній. Право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Є. Є., номер запису про право власності: № 22705436, № 22707329 від 06 жовтня 2017 року.

Відповідно до пункту 2 зазначеного договору дарування вказане майно належить ОСОБА_1 на підставі рішення суду № 202/3192/17, виданого 30 травня 2017 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, рішення набрало чинності 09 червня 2017 року; внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Товстуха Ю. М., КП «Парковка та реклама» Дніпропетровська область. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 101.

При цьому вказаний договір дарування не містить відомостей щодо земельної ділянки, на якій розташовані відчужувані нежитлові приміщення.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 07 грудня 2022 року, у справі № 202/3192/17 апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради задоволено. Заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 30 травня 2017 року в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 скасовано. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «АЛВЄН», треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання договору дійсним та визнання права власності відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що 18 лютого 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АЛВЄН» було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого ТОВ «АЛВЄН» продало, а ОСОБА_1 придбала приміщення кафе та автомийки за 100 000,00 дол. США. Відповідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень ТОВ «АЛВЄН» отримало грошові кошти в повному обсязі, в свою чергу ОСОБА_1 отримала спірне приміщення та технічну документацію на неї, та почала користуватися своєю власністю. За усною домовленістю нотаріально посвідчений договір продавець та покупець мали укласти після реєстрації права власності за продавцем.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, право власності на спірні будівлі та споруди (з технічними характеристиками, які зазначені в рішенні суду першої інстанції), загальною площею 615,6 кв.м, за вказаною адресою за ТОВ «АЛВЕН» (продавцем спірного нерухомого майна) на час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна не зареєстровано, та вперше таке право зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний суд, з висновками якого погодився і суд касаційної інстанції, дійшов висновку про нікчемність спірного договору в силу відсутності у продавця зареєстрованого права власності на нерухоме майно, що є предметом позову, що виключає можливість визнання такого договору дійсним.

Крім того, судами встановлено факт самочинного будівництва об`єкта нерухомого майна, з проведенням реконструкції нежитлового приміщення (кафе) на спірній земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частинах першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Звертаючись до суду з цим позовом, Дніпровська міська рада посилалась на те, що нежитлове приміщення, загальною площею 615,6 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є самочинним будівництвом, яке незаконно розташоване на земельній ділянці територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Факт реєстрації права власності за ОСОБА_1 , яка в подальшому подарувала вказаний об`єкт нерухомості ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,призвів до самовільного захоплення земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, зазначив, що ні при подачі позовної заяви, ні в судовому засіданні не доведено, яким чином відповідачі порушили права та інтереси позивача.

З таким висновком погодитись неможливо з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України).

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва.

Стаття 376 ЦК України розміщена у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю.

Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (див. пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18).

З огляду на викладене самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23)).

Крім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що права власника земельної ділянки порушуються в результаті факту самочинного будівництва, а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно. Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 ЦК України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження.

Отже, наявність самочинно побудованих спірних об`єктів нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 порушує права Дніпровської міської радина користування та розпорядження земельною ділянкою, на якій спірні об`єкти нерухомості побудовані.

Частинами третьою - п`ятою статті 376 ЦК України, відповідно, встановлено таке:

Право власностіна самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власностіна нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України.

У частині другою статті 212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно (див. пункт 152 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23)).

У постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 461/3490/18 (провадження № 61-5180св21) у подібних правовідносинах зазначено, що належним способом захисту прав власності міської ради як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такої забудови, яку позивач вважає самочинною, відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України. Належним відповідачем за такою вимогою є власник відповідної забудови.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 07 грудня 2022 року,у справі № 202/3192/17 встановлено факт самочинного будівництва об`єкта нерухомого майна, з проведенням реконструкції нежитлового приміщення (кафе) на спірній земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності.

З огляду на викладене, висновки апеляційного суду про недоведеність порушення прав позивача є помилковими, у зв`язку із чим судовий спір між сторонами у справі по суті не вирішено.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України касаційний суд не має процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які суди не досліджували, а отже, не може вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У відповідності до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлено, а суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений такої можливості, тому справу необхідно передати для нового розгляду до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи апеляційному суду належить врахувати вищевикладене, належним чином дослідити всі зібрані у справі докази, дати їм та аргументам сторін відповідну правову оцінку та ухвалити законне та справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року скасувати.

Справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна, про визнання недійсним договору дарування, скасування записів про державну реєстрацію іпотеки та про державну реєстрацію обтяження, скасування записів про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки, направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов