Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Придачук О.А.

за участю секретаря судового засідання - Бомбушкар В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» , третя особа на боці відповідача без самостійних вимог на предмет спору приватний виконавець Закарпатського виконавчого округу Лукеча Олександр Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

В С Т А Н О В И В:

07 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадження № 67808589, яке відкрите 08.12.2021 року приватним виконавцем Закарпатського виконавчого округу Лукеча О.В. на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження на примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського МНО Сазонової О.М. № 21547, що виданий 02.12.2021 року, стягувачем у якому є ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР».

Зазначає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського МНО Сазонової О.М. № 21547, що виданий 02.12.2021 року вчинений на підставі кредитного договору № 04.12.2019- від 04.12.2009 року, що укладений між ОСОБА_1 , як позичальником та ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», як кредитором, вказаний кредитний договір нотаріально не посвідчений; при відсутності безспірності заборгованості, так як з таким розміром заборгованості позивач не погоджується; а також у зв`язку з тим, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

Також представник позивача адвокат Михалків Б.С. направив на адресу суду заяву про стягнення з відповідача по справі витрат на правову допомогу в якій просить суд стягнути з ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» на користь позивача 4000,00 (Чотири тисячі гривень) сплачених позивачем представнику у даній справі.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача адвокат Михалків Б.С. направив через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності, де також зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити.

В свою чергу представник відповідача, будучи повідомленим про місце, час та дату судового засідання, в судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи від представника останнього не надходило, ухвалу суду про витребування документів виконав, надіслав до суду кредитний договір у формі пропозиції про укладення кредитного договору (оферти).

Також 05.09.2023 року від представника відповідача ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» Солодовнікової А.О. надійшли клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Третя особа приватний виконавець Лукеча О.В. у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання. У матеріалах справи наявна заява приватного виконавця Лукеча О.В. у якій розгляд справи просить провести без його участі та ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів справи.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, ознайомившись з позовною заявою, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить наступних висновків.

З оспорюваного виконавчого напису вбачається, що такий вчинено 02.12.2021 за реєстровим № 21547 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з позивачки на користь відповідача невиплачені в строк грошові кошти на підставі кредитного договору № 04.12.2019- від 04.12.2009 року, що укладений між позивачем та відповідачем.

Зі змісту оспорюваного виконавчого напису з`ясовано, що такий вчинено відповідно до п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою КМУ №1172 від 29.06.1999.

На виконання вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукечею О.В. відкрито виконавче провадження № 67808589, що стверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 08.12.2021 року.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи у контексті з доводами та запереченнями учасників судового процесу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат»та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

З оспорюваного виконавчого напису видно, що такий вчинений приватним нотаріусом серед іншого на підставі пункту 2 Переліку документів.

Разом з тим, постанова Кабінету Міністру України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою доповнено вказаний Перелік документів пунктом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», була визнана незаконною та нечинною на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14 (залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 №К/800/6492/17, № К/800/7651/17).

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Судом досліджено пропозицію про укладення кредитного договору (оферта), в якому наведені умови кредитування; заявку позивачки, в якій міститься підтвердження про ознайомлення з вказаною пропозицією, а саме щодо суми кредиту 6000 грн., строку користування кредитом 14 к.д., процентів у 1680 грн.; підтвердження позивачки на укладення електронного кредитного договору № 04.12.2019- від 19.12.2019 року.

З вищевказаного видно, що між сторонами укладено кредитний договір в електронній формі, у ньому серед іншого зазначено, що такий підписано позивачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Відтак, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус, з урахуванням приписівстатті 87 Закону України «Про нотаріат», не мав законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, оскільки на момент вчинення такого означений вище кредитний договір не входив до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, так як не був нотаріально посвідченим.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс2).

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Тож, позовна вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягає до задоволення.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється позивачем, зокрема, з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вищевказаний кредитний договір укладений між сторонами 26.07.2019, зобов`язання позивачки з повернення суми кредиту та процентів визначено до 09.08.2019 включно. Означене свідчить, що право вимоги у відповідача виникло з 19.12.2019 року, при цьому оспорюваний виконавчий напис вчинено 02.12.2021 року.

Відтак на момент вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису строк у три роки з дня виникнення у відповідача права вимоги не сплив, тож доводи позивачки в цій частині не приймаються судом до уваги.

Також суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В позовній заяві також міститься вимога про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат, які складаються із судового збору за пред`явлення позову в сумі 908,60 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн..

На підтвердження сплати судового збору в означеній сумі стороною позивача надано квитанцію про сплату судового збору.

На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача адвокатом Михалків Б.С. подано заяву про стягнення витрат на правову, в якій він просить стягнути з відповідача сплачені позивачем адвокату Михалків Б.С. 4000 грн. витрат на правову допомогу.

На підтвердження таких витрат до заяви додано акт-розрахунок витрат на правову допомогу, копію договору про надання адвокатських послуг, прибутковий касовий ордер про отримання від позивача готівки в якості оплати за надання послуги у розмірі 4000 грн.

На дану заяву відповідачем подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якій відповідач просить відмовити позивачу у задоволені витрат на правову допомогу у повному обсязі.

Клопотання відповідача мотивовано тим, що на думку відповідача позивачем до позову не додано копію договору про надання адвокатських послуг, а стягнення таких послуг входить у предмет доказування.

Проте, такі твердження представника відповідача спростовується доказами, які містяться у матеріалах справи, а саме заяви про стягнення витрат на правову допомогу та доданих до неї доказами, зокрема і копію договору про надання адвокатських послуг.

Суд звертає увагу, що чинним процесуальним законодавством не встановлено вимоги, що такі докази повинні бути подані одночасно з поданням позову до суду

Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представником позивача адвокатом Михалків Б.С. подано таку заяву у строки визначені ч. 8 ст.141 ЦПК України, а тому заява відповідача не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 вказаної статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи задоволення позовних в повному обсязі означена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 8,41,124,129,1291 Конституції України, ст. ст.2,3,10,12,13,76-81,89,258,259,263-265,273,279,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстровим № 21547, вчинений 02.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною , про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість в сумі 10930,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (, юридична адреса м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 судовий збір в загальній сумі 908,60 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.А. Придачук