Справа № 362/1264/21
Провадження № 2/362/112/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ковбеля М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Сілецької М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 , про визнання попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним та відшкодування збитків,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що в другій половині січня 2020 року Позивач знайшов в інтернет мережі оголошення про продаж земельних ділянок в смт. Калинівка, Васильківського району, Київської області. Як зазначає позивач, між сторонами було укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого сторони зобов`язалися укласти основний Договір купівлі-продажу земельної ділянки в строк 28.02.2020 року. Як зазначає позивач, одночасно з укладенням вказаного договору ОСОБА_1 передав Відповідачу забезпечувальний платіж у розмірі 216 000,00 гривень. Крім цього, до 28.02.2020 року Відповідач повинен був одержати документи, необхідні для укладення договору купівлі- продажу.

Разом з тим, між сторонами не було в подальшому укладено основого договору, в тому позивач просить визнати недійсним попередній Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28.01.2020 року. та застосувати наслідки недійсності попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.01.2020 року, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , сплачені, за результатом укладення попереднього Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.01.2020 року, грошові кошти у розмірі 222 300,00 грн., та подвійний розмір завданих збитків в розмірі 121 930,82 грн.

Представник позивача надіслав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача надіслав до суду відзив, в якому в задоволенні позову просив відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 надіслала до суду письмові пояснення.

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, 28.01.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлю-продажу земельної ділянки площею 0,0237 га, за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В., зареєстровано в реєстрі за №147.

Сторони домовилися, що відповідно до п. 7 вищезазначеного договору , на виконання свої зобов`язань, сторони до 28.02.2020 року зустрічються для підписання договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна.

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 13.03.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В., зареєстровано в реєстрі за №492, ОСОБА_2 продав земельну ділянку площею 0,0237 га, за адресою: АДРЕСА_1 , - ОСОБА_4 .

Таким чином, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником земельної ділянки площею 0,0237 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:038:0022, є ОСОБА_2 .

Як вбчачається з листа приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В., та витягу з книги Реєстру вчинення нотаріальних дій, 26 лютого 2020 рооку правочин - укладення договору купівлі-продажу земельної діялнки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не відбувся.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

В силу положень ч. 1, 2 ст. 216 ЦПК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Крім того, відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за № 9 від 06 листопада 2009р. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК.

Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК).

Згідно ст. ст. 76-77, 80, 83 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо до сто вірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд встановив, що згідно з пунктом 7умов Попереднього договору від 28 січня 2020 року сторони погодили укласти основний договір не пізніше 28.02.2020 року. Доказів направлення однією із сторін іншій пропозиції для укладення договору матеріали справи не містять. Натомість обидві сторони вказують на невиконання ними обов`язку укласти основний договір у строк, встановлений попереднім договором.

Відповідно до приписів частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Отже, в силу імперативної вказівки частини третьої статті 635 ЦК України зобов`язання між сторонами за попереднім договором припинене і не породжує для сторін прав та обов`язків щодо купівлі-продажу земельної ділянки, а тому позивач не довів, яким чином оспорюваний договір за таких умов порушує його права.

Оскільки позивач не довіві факт порушення його прав оспорюваним правочином, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 16, 202, 526, 527, 530, 570, 571, 610, 611, 625, 629, 635, 651, 655 ЦК України, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя М.М. Ковбель