Провадження № 2/554/6106/2024
У Х В А Л А

05 грудня 2024 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави Савченко Л.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Головне управління Держпродспоживслужби України в Полтавській області, Кабінет Міністрів України, про визнання недійсними окремих положень індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та зобов`язання вчинити певні дії , -

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», визначивши третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Головне управління Держпродспоживслужби України в Полтавській області, Кабінет Міністрів України, про визнання недійсними окремих положень індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до ч.16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 30 ЦПК України встановлено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина першастатті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а такожоб`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті364,367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370,372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави;розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Зазначені висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі №638/1988/17.

Позов про визнання недійсними окремих положень Індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , стосується нерухомого майна, яке розташоване у Київському районі м.Полтави, а тому має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про направлення справи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Київського районного суду м. Полтави.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної підсудності іншого суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку про передачу справи до Київського районного суду м. Полтави.

Керуючись ст. ст. 27, 28, 31 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», третя особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держпродспоживслужби України в Полтавській області, Кабінет Міністрів України, про визнання недійсними окремих положень індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та зобов`язання вчинити певні дії передати на розгляд до Київського районного суду м. Полтави за адресою: 36000, м. Полтава, пров. Хорольський,6.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.І. Савченко