ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 листопада 2024 року

м. Харків

справа № 631/1560/23

провадження №22-ц/818/3216/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку ст.369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Мякоти Тетяни Миколаївни на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 червня 2024 року, постановлене під головуванням судді Пархоменко І.О., -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 червня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 (однієї шостої) частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 03 січня 2024 року і до закінчення дитиною навчання, але не більш ніж до досягнення ОСОБА_3 23-х років.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Мякота Тетяна Миколаївна просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на припущеннях, при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню не врахований матеріальний стан позивача по справі, крім того позивачем не надано доказів на доведення обставин щодо існування потреби сина в матеріальній допомозі у зв`язку з його навчанням. Вважає, що права позивача станом на 18 листопада 2023 року відповідачем жодним чином не порушувались, оскільки позивач на час звернення до суду ще не набула права на пред`явлення позову про стягнення аліментів на повнолітню дитину, оскільки дитині на той час ще не виповнилось 18 років. Враховуючи, що на момент звернення до суду з позовом син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не досяг повноліття, відсутня сукупність юридичних фактів, за наявності яких виникає обов`язок батька утримувати повнолітнього сина, а тому норми ст.199 СК України на дані правовідносини не розповсюджуються.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти на повнолітнього сина - ОСОБА_3 ., ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 03 січня 2024 року на період його навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 03 вересня 2005 року позивач та відповідач уклали шлюб, який було зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області, про що складено відповідний актовий запис № 94. За рішенням суду від 11 липня 2011 року шлюб було розірвано.

Сторони є батьками повнолітнього ОСОБА_3 ., ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1

ОСОБА_3 мешкає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацією місця проживання особи № 04.01-25/543 від 17 травня 2020 року (а. с. 12).

ОСОБА_3 є студентом групи КІУКІ-23-2, 1-го курсу, факультету КІА-денна /бюджет/. Термін навчання з 01 вересня 2023 року по 30 липня 2027 року. Вказане вбачається з довідок № 23/540 від 12 жовтня 2023 року, № 24/164 від 13 березня 2024 року, № 24/236 від 27 березня 2024 року, виданих Харківським національним університетом радіоелектроніки (а. с. 6, 111, 125).

07 серпня 2023 року між Харківським національним університетом радіоелектроніки та ОСОБА_3 , законний представник ОСОБА_1 , укладено договір № КІУ-125-КІ-бн-дб про навчання у закладі вищої освіти укладеним Фінансування навчання здійснюється за рахунок видатків державного бюджету (державне замовлення) (а. с. 15-18).

У зв`язку з навчанням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працює та не має власних прибутків, фактично перебуває на утриманні матері.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач ОСОБА_2 , як батько, не надає матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 ., ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання. Зазначає, що їх син потребує матеріальної допомоги, оскільки навчаючись на денному відділенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійно не може себе утримувати. Досягнути із відповідачем домовленості про його участь в утриманні сина не виявляється можливим. Вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку відповідача, з моменту подачі даної заяви до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Частина 1 ст. 199 СК України передбачає, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Вирішення питання про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у частці від заробітку залежить від наявності у відповідача такої можливості та з урахуванням можливості надання утримання іншим із батьків.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 вересня 2023 року по 30 липня 2027 року є студентом Харківського національного університету радіоелектроніки денної форми навчання. У зв`язку з продовженням навчання, потребує матеріальної допомоги.

Позивач ОСОБА_1 працює у ТОВ «АГРОКОМ НОВА ВОДОЛАГА» на посаді бухгалтера та за період з січня 2023 року по грудень 2023 року нарахована заробітна плата з урахуванням тримання у розмірі 126625,37 грн, про що видана довідка № АВАК1602-01 від 16 лютого 2024 року (а. с. 79-80).

Відповідач ОСОБА_2 , з 01 травня 2023 року по теперішній час проходить службу в УПОП № З ДПОП «ОШБ «Лють», що вбачається з довідки Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції «Лють» від 10 серпня 2023 року, та отримує заробітну плату (а. с. 43).

За довідкою про доходи № 76 від 01 лютого 2024 року ОСОБА_2 працює у Національній поліції України «Лють» на посаді інспектора та за період з травня 2023 року по грудень 2023 року йому нарахована заробітна плата у розмірі 751200,98 грн, утримано військовий збір у розмірі 5650,29 грн, сплачено аліменти у розмірі 169655,19 грн (а. с. 73).

Також судом встановлено, що відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . Шлюб зареєстровано 12 липня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області, зроблено відповідний актовий запис № 48 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 (а. с. 44).

Подружжя має спільну дитину ОСОБА_6 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в книзі записів про народження Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області зроблено відповідний актовий запис № 131 та 10 жовтня 2012 року видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , у якому батьками дитини зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а. с. 45).

ОСОБА_2 фактично проживає разом з дружиною ОСОБА_5 та сином ОСОБА_6 ., який знаходиться на повному забезпеченні батька, про що складено відповідний акт депутата округу № 2 ОСОБА_7 № 55 від 22 січня 2024 року (а.с.50).

Крім того відповідач зазначає, що на його утриманні також знаходиться його мати ОСОБА_8 , яка згідно довідки № 43 від 18 січня 2024 року не перебуває на обліку у ГУ Пенсійного фонду України в Харківській області та не отримує пенсію та будь-які пенсійні виплати в органах Пенсійного фонду України (а.с.52);

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідач, ОСОБА_2 , 1981 року народження, працевлаштований та отримує заробітну плату.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 не може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі співмірному із його матеріальним забезпеченням, з урахування знаходження на його утриманні малолітньої дитини ОСОБА_6 та матері, що є непрацездатною особою за віком та не отримує пенсію.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд першої інстанції обґрунтовано врахував майновий стан батьків ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та наявність можливості утримання дитини обома батьками.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають стягненню з часу досягнення дитиною повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Враховуючи вищенаведене, а також вимоги розумності та справедливості, суд дійшов правильного висновку щодо задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі про безпідставність позовних вимог, які було заявлено до набуття дитиною повноліття, не спростовують висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, з часу досягнення нею повноліття.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Мякоти Тетяни Миколаївни - залишити без задоволення.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина