ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 лютого 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2362/23

Головуючий у першій інстанції Супрун О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/332/24

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Пенітенціарна академія України

Особа, яка подала апеляційні скарги: Пенітенціарна академія України

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 листопада 2023 року та додаткове рішення цього суду від 10 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенітенціарної академії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (суддя Супрун О.П.), ухвалені відповідно о 08 год. 54 хв. і о 08 год. 45 хв. у м. Чернігів, повний текст рішення складено 21 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати протиправними дії Академії Державної пенітенціарної служби щодо: нездійснення йому нарахування та виплати частини заробітної плати за період з 12 грудня 2016 року по 31 жовтня 2021 року із урахуванням доплати за науковий ступінь кандидата технічних наук у розмірі 15 % від посадового окладу; нездійснення нарахування та виплати частини заробітної плати за період з 12 грудня 2016 року по 31 жовтня 2021 року з урахуванням доплати за вчене звання доцента у розмірі 25 % від посадового окладу; нездійснення нарахування та виплати частини заробітної плати за період з 12 грудня 2016 року по 30 квітня 2018 року із урахуванням доплати за стаж наукової роботи у розмірі 30 % від посадового окладу; нездійснення нарахування та виплати частини заробітної плати з погодинного фонду оплати праці за період з 01 жовтня 2016 року по 31 травня 2021 року за надання освітніх послуг із урахуванням доплати за науковий ступінь або вчене звання доцента; нездійснення нарахування та виплати одноразової премії з нагоди ювілейної дати (досягнення 60 річчя); нездійснення нарахування та виплати частини заробітної плати пропорційно відпрацьованому часу за 09 листопада 2022 року; зобов`язати Академію Державної пенітенціарної служби: здійснити нарахування та виплату частини заробітної плати за період з 12 грудня 2016 року по 31 жовтня 2021 року із урахуванням доплати за науковий ступінь кандидата технічних наук у розмірі 15 % від посадового окладу; здійснити нарахування та виплату частини заробітної плати за період з 12 грудня 2016 року по 31 жовтня 2021 року із урахуванням доплати за вчене звання доцента у розмірі 25 % від посадового окладу; здійснити нарахування та виплату частини заробітної плати за період з 12 грудня 2016 року по 30 квітня 2018 року із урахуванням доплати за стаж наукової роботи у розмірі 30% від посадового окладу; здійснити нарахування та виплату частини заробітної плати з погодинного фонду оплати праці за період з 01 жовтня 2016 року по 31 травня 2021 року за надання освітніх послуг із урахуванням доплати за науковий ступінь або вчене звання доцента; здійснити нахування та виплату одноразової премії з нагоди ювілейної дати (досягнення 60 річчя); здійснити нарахування та виплату частини заробітної плати пропорційно відпрацьованому часу за 09 листопада 2022 року. Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 з 12 грудня 2016 року по 18 листопада 2022 року працював в Академії Державної пенітенціарної служби та наказом від 17 листопада 2022 року №283/ОС був звільнений з посади головного наукового співробітника відділу наукової діяльності та міжнародного співробітництва. Проте в порушення вимог чинного законодавства відповідач у день звільнення не здійснив повної виплати належних позивачу коштів, оскільки з розрахункових листів позивачу стало відомо, що за час його роботи систематично здійснювалося порушення трудових прав щодо виплати заробітної плати, а саме: не були нараховані і виплачені доплати за науковий степінь доцента, за стаж наукової роботи та надбавка за вислугу років. Також ОСОБА_1 вказує, що відповідач не виконав норми локального документу Положення «Про преміювання осіб рядового і начальницького складу та працівників, які не мають спеціальних звань, Академії ДПтС» щодо виплати обов`язкової одноразової премії до ювілейної дати. Крім того, позивач не погоджується з утриманням з нього заробітної плати за час відсутності на роботі без поважних причин (прогул) 09 листопада 2022 року, оскільки відповідно до висновку службового розслідування від 16 листопада 2022 року з 11:37 він був на робочому місці та продовжував виконувати свої функціональні обов`язки.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 листопада 2023 року позов задоволено частково; визнано протиправними дії Пенітенціарної академії України щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 частини заробітної плати: - за період з 12 грудня 2016 року по 31 жовтня 2021 року із урахуванням доплати за науковий ступінь кандидата технічних наук у розмірі 15 % від посадового окладу; - за період з 12 грудня 2016 року по 31 жовтня 2021 року із урахуванням доплати за вчене звання доцента у розмірі 25 % від посадового окладу; - за період з 12 грудня 2016 року по 30 квітня 2018 року із урахуванням доплати за стаж наукової роботи у розмірі 30 % від посадового окладу; - з погодинного фонду оплати праці за період з 01 жовтня 2016 року по 31 травня 2021 року за надання освітніх послуг із урахуванням доплати за науковий ступінь або вчене звання доцента; - пропорційно відпрацьованому часу за 09 листопада 2022 року; зобов`язано Пенітенціарну академію України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 частину заробітної плати: - за період з 12 грудня 2016 року по 31 жовтня 2021 року із урахуванням доплати за науковий ступінь кандидата технічних наук у розмірі 15 % від посадового окладу; - за період з 12 грудня 2016 року по 31 жовтня 2021 року із урахуванням доплати за вчене звання доцента у розмірі 25 % від посадового окладу; - за період з 12 грудня 2016 року по 30 квітня 2018 року із урахуванням доплати за стаж наукової роботи у розмірі 30% від посадового окладу; - за період з 01 жовтня 2016 року по 31 травня 2021 року з погодинного фонду оплати праці за надання освітніх послуг із урахуванням доплати за науковий ступінь або вчене звання доцента, - пропорційно відпрацьованому часу за 09 листопада 2022 року; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з Пенітенціарної академії України на користь держави 1 073 грн 60 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що всупереч вимогам чинного законодавства з 12 грудня 2016 року по 31 жовтня 2021 року відповідач неправомірно не здійснював нарахування та виплати позивачу доплат за науковий ступінь та за вчене звання. При цьому суд дійшов висновку, що для визначення права позивача на вказані доплати у спірних правовідносинах слід застосовувати ч.2 ст.59 Закону України «Про вищу освіту», а не положення підзаконного акта наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року №557. Також судом встановлено, що позивачеві, який має право на виплату як надбавки за стаж наукової роботи, так і за стаж науково-педагогічної роботи, відповідач повинен був би виплачувати ту, яка передбачає більший розмір, а саме надбавку за стаж наукової роботи у розмірі 30% від посадового окладу, а не 20%, яку він здійснював. Із жовтня 2016 року до травня 2021 року позивач надавав освітні послуги, зокрема, здійснював навчальну роботу на погодинній основі, відповідно йому як доценту, який проводить навчальну роботу зі студентами вищих навчальних закладів III та IV рівнів акредитації, заробітна плата оплачується з розрахунку 5,70% за 1 годину, проте відповідач неправомірно здійснював оплату послуг позивача із розрахунку 4,55% за 1 годину, тобто як особі, яка не має наукового ступеня чи вченого звання. Крім того, суд дійшов висновку, що відповідно до висновку службового розслідування з 11:37 год. 09 листопада 2022 року ОСОБА_1 був на робочому місці та продовжував виконувати свої посадові обов`язки, отже відповідач повинен був розрахувати заробітну плату позивача за 09 листопада 2022 року у розмірі пропорційно відпрацьованому часу. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо невиплати одноразової премії з нагоди ювілейної дати (досягнення 60 річчя), суд виходив з того, що преміювання працівників Академії, які не мають спеціальних звань, є дискреційним повноваженням роботодавця та здійснюється лише за певних умов: з урахуванням фактичних обсягів фінансування, затверджених у кошторисі Академії, фінансових можливостей, особистого внеску в загальні результати діяльності Академії, кваліфікації, досвіду роботи, ставлення до виконання службових обов`язків, та на підставі поданого рапорту (заяви) керівника структурного підрозділу.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 січня 2024 року стягнуто з Пенітенціарної академії України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн; у задоволенні решти вимог заяви представника позивача адвоката Деденко О.М. відмовлено.

Задовольняючи додатковим рішенням вимоги позивача про відшкодування судових витрат щодо надання правничої допомоги, суд першої інстанції врахував складність справи, її значення для сторін, обсяг матеріалів у справі, кількість підготовлених процесуальних документів, кількість судових засідань, тривалість розгляду справи судом, часткове задоволення позовних вимог визначивши їх розмір у сумі 10000 грн, що відповідає критеріям їх дійсності, необхідності та розумності їх розміру. При цьому суд дійшов висновку, що понесені витрати сторони на підготовку виступу в дебатах в письмовій форму не підлягають задоволенню оскільки справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження яке не передбачає проведення судових дебатів. Також не підлягають відшкодування витрати сторони на підготовку уточненої позовної заяви, оскільки це є виправленням недоліків первісної позовної заяви.

В апеляційних скаргах Пенітенціарна академія України просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 листопада 2023 року та додаткове рішення цього ж суду від 10 січня 2024 року і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та відмову в задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення. Апеляційні скарги мотивовані тим, що в період з 12 грудня 2016 року по 01 липня 2021 року позивач працював на посадах кафедри фізичної підготовки і його діяльність за профілем не збігалась з наявним вченим званням та науковим ступенем. Саме з 01 листопада 2021 року діяльність ОСОБА_1 стала пов`язана за профілем з науковим ступенем та вченим званням, з урахуванням чого наказом №211/ОС йому було встановлено доплату за науковий ступень кандидата наук у розмірі 15% посадового окладу та доплату за вчене звання доцента у розмірі 25% посадового окладу. Відповідач вважає помилковим твердження суду, що необхідно керуватися лише ст.59 Закону України «Про вищу освіту», оскільки ця норма встановлює право працівника на отримання доплат, а нормативно-правовими актами, які визначають умови та розмір доплат, є саме Постанова №1298 та Наказ №557. За доводами Пенітенціарної академії України, суд зазначає, що академія має нарахувати та виплатити позивачу доплату за стаж наукової роботи, однак при цьому не вказує, який саме позивач має стаж наукової роботи, на яких посадах та чим підтверджується, у якому розмірі мають бути ці нарахування, обмежившись лише констатуванням самого факту необхідності доплати у розмірі 30% від посадового окладу. Відповідач вказує, що Кабінет Міністрів України своєю постановою №1298 визначив, що доплата за науковий ступінь та вчене звання здійснюється тільки за умови їх відповідності профілю діяльності працівника і ця ж норма закріплена у Наказі №557. Пенітенціарна академія України посилається на відсутність законних підстав для отримання ОСОБА_1 заробітної плати за 09 листопада 2022 року, оскільки рішенням суду було підтверджено факт його відсутності на роботі понад 3 години, тобто факт прогулу, що зазначено і в табелі обліку робочого часу. Окрім того, суд не зазначив за яку кількість годин та в якій сумі має бути здійснено виплату. Також Пенітенціарна академія України вважає вимогу позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн не лише занадто завищеною, але й документально не підтвердженою, оскільки з наданого позивачем акту неможливо зробити висновок про фактичний обсяг часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги. За доводами відповідача, розмір гонорару не відповідає критерію необхідності і не є співмірним зі складністю цієї справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 листопада 2023 року без змін. Позивач вказує, що науковий ступінь кандидата технічних наук за фахом: 05.07.04 «Технологія виробництва літальних апаратів» йому було присвоєно 13 грудня 2000 року, а вчене звання доцента кафедри теоретичної і прикладної механіки 03 липня 2008 року, отже відповідач мав виплачувати доплати за ступінь кандидата наук та вчене звання доцента. За доводами ОСОБА_1 , він з 12 грудня 2016 року по 18 листопада 2022 року працював у штаті Академії Державної пенітенціарної служби на посадах науково-педагогічних працівників, а саме: викладача, доцента та наукового працівника (головного наукового співробітника), відповідно відповідач мав здійснювати нарахування та виплату частини заробітної плати з урахуванням доплати за стаж наукової роботи у розмірі 30% від посадового окладу. Звертає увагу, що з вересня 2016 року до червня 2021 року позивач надавав освітні послуги, зокрема здійснював навчальну роботу на погодинній основі на кафедрі фізичної підготовки, проте відповідач без пояснення правових підстав здійснював оплату із розрахунку 4,55% за 1 годину, тобто як особі, яка не має наукового ступеня чи вченого звання. ОСОБА_1 посилається, що відповідач повинен був розрахувати заробітну плату за 09 листопада 2022 року у розмірі пропорційно відпрацьованому часу, оскільки рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 09 березня 2023 року визнано незаконним та скасовано наказ Академії Державної пенітенціарної служби «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та наказ «Про особовий склад». Також позивач звертає увагу, що на підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду він надав усі необхідні документи, тому додаткове рішення від 10 січня 2024 року є законним та обгрунтованим.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, в іншій частині воно апеляційним судом не переглядається.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідають судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та додаткове рішення суду.

По справі встановлено, що згідно із записами в трудовій книжці ОСОБА_1 з 05 серпня 1987 року по 31 травня 1991 року працював на посаді молодшого наукового співробітника науково-дослідного сектору кафедри сопромат Ворошиловградського машинобудівного інституту. З 01 червня 1991 року по 01 травня 1997 року працював на посаді старшого наукового співробітника науково-виробничого державного малого підприємства «Екотест», а 01 травня 1997 року його було переведено на посаду заступника директора з наукової роботи на цьому ж підприємстві. 01 грудня 1997 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв`язку із зарахуванням до аспірантури у Східноукраїнському державному університеті. З 01 грудня 2000 року по 01 березня 2005 року працював на посаді старшого наукового співробітника кафедри Опір матеріалів Східноукраїнського національного університету, а з 01 березня 2005 року по 30 вересня 2008 року був доцентом кафедри теоретичної і прикладної механіки Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля. 01 жовтня 2008 року зарахований до докторантури Донбаської національної академії будівництва і архітектури, яку закінчив 30 вересня 2011 року. З 01 листопада 2011 року по 25 грудня 2013 року працював доцентом кафедри міського будівництва та господарства Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля, а з 25 грудня 2013 року по 31 серпня 2015 року перебував на посаді доцента кафедри підйомно-транспортної техніки зазначеного університету (а.с.14-26 т.1).

Наказом Академії Державної пенітенціарної служби №216 о/с від 09 грудня 2016 року призначено 12 грудня 2016 року ОСОБА_1 , новоприйнятого, викладачем кафедри фізичної підготовки за строковим трудовим договором до проведення конкурсу на заміщення вакантної посади (а.с.65 т.1).

Наказом Академії Державної пенітенціарної служби №82 о/с від 27 квітня 2017 року ОСОБА_1 призначений на посаду викладача кафедри фізичної підготовки за результатами проходження конкурсу на заміщення вакантної посади відповідно до Закону України «Про вищу освіту» за контрактом з 27 квітня по 31 серпня 2017 року.

Наказами від 31 серпня 2017 року №202 о/с та від 31 серпня 2018 року

№ 213 о/с продовжено контракт з позивачем.

Наказом Академії Державної пенітенціарної служби від 31 серпня 2018 року № 208 о/с з 03 вересня 2018 року ОСОБА_1 переведений на посаду доцента кафедри фізичної підготовки до проведення конкурсу на заміщення вакантної посади.

Наказом від 21 вересня 2018 року № 232 о/с призначений доцентом кафедри фізичної підготовки за результатами проведення конкурсу, за контрактом з 21 вересня 2018 року по 31 серпня 2019 року.

01 вересня 2019 року продовжено термін дії контракту по 31 серпня 2020 року

Наказом Академії Державної пенітенціарної служби від 22 червня 2021 року з 01 липня 2021 року позивач переведений на посаду головного наукового співробітника відділу наукової діяльності та міжнародного співробітництва.

Наказом Академії Державної пенітенціарної служби №283/ОС від 17 листопада 2022 року ОСОБА_1 звільнено згідно з п.4 ст.40 (прогул без поважних причин) КЗпП України 18 листопада 2022 року (а.с.27 т.1). Також наказано утримати з ОСОБА_1 заробітну плату за час відсутності на роботі без поважних причин (прогул) 09 листопада 2022 року.

Згідно з Наказом Міністерства юстиції України №3548/5 від 06 жовтня 2023 року Академію Державної пенітенціарної служби перейменовано у Пенітенціарну академію України (а.с.178 т.2).

Рішенням президії Вищої атестаційної комісії України від 13 грудня 2000 року позивачу було присуджено науковий ступінь кандидата технічних наук зі спеціальності технологія виробництва літальних апаратів (а.с.48-50 т.1), а рішенням Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України від 03 липня 2008 року йому присвоєно вчене звання доцента кафедри теоретичної і прикладної механіки (а.с.52 т.1).

Наказом Академії Державної пенітенціарної служби №211/ОС від 01 листопада 2021 року встановлено ОСОБА_1 доплату за науковий ступінь кандидата наук у розмірі 15 % посадового окладу та доплату за вчене звання доцента у розмірі 25% посадового окладу (а.с.153 т.1).

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 09 березня 2023 року визнано незаконним та скасовано наказ Академії Державної пенітенціарної служби № 16/СТ від 17.11.2022 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та наказ Академії Державної пенітенціарної служби № 283/ОС від 17.11.2022 «Про особовий склад» про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади головного наукового співробітника відділу наукової діяльності та міжнародного співробітництва Академії Державної пенітенціарної служби; поновлено ОСОБА_1 на посаді головного наукового співробітника відділу наукової діяльності та міжнародного співробітництва Академії Державної пенітенціарної служби; стягнуто з Академії Державної пенітенціарної служби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.11.2022 по 09.03.2023 у розмірі 90 670,67 грн, виплату якого належить провести після утримання податків та інших обов`язкових платежів на користь держави; вирішено питання про судові витрати (а.с.178-183 т.1).

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Спірні правовідносини склалися з приводу ненарахування та невиплати ОСОБА_1 частини заробітної плати: з урахуванням доплати за науковий ступінь кандидата технічних наук та за вчене звання доцента; з урахуванням доплати за стаж наукової роботи; за надання освітніх послуг із урахуванням доплати за науковий ступінь або вчене звання доцента; за 09 листопада 2022 року пропорційно відпрацьованому часу.

Частиною 3 статті 61 Закону України «Про освіту» передбачено, що науково-педагогічним, науковим та педагогічним працівникам закладів освіти встановлюються доплати за наукові ступені та вчені звання відповідно до закону.

Основними посадами науково-педагогічних працівників закладів вищої освіти у відповідності до ч.1 ст.55 Закону України «Про вищу освіту» є, зокрема доцент, викладач.

Повний перелік посад науково-педагогічних і педагогічних працівників закладів вищої освіти установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік посад наукових працівників закладу вищої освіти визначається відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (ч.3 ст.55 Закону України «Про вищу освіту»).

Гарантії науково-педагогічним, науковим, педагогічним та іншим працівникам закладів вищої освіти встановлено статтею 59 Закону України «Про вищу освіту», частиною 2 якої науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 25 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцента і старшого дослідника - 25 відсотків посадового окладу, професора - 33 відсотки посадового окладу. Заклад вищої освіти може встановити більший розмір доплат за рахунок власних надходжень.

Підпунктом 8 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про вищу освіту» визначено, що після набрання чинності цим Законом науковий ступінь кандидата наук прирівнюється до наукового ступеня доктора філософії, а вчене звання старшого наукового співробітника - до вченого звання старшого дослідника.

За матеріалами справи встановлено, що доплати за ступінь кандидата технічних наук та вчене звання доцента ОСОБА_1 до 01 листопада 2021 року не виплачувались.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач вказував, що він звертався до відповідача із заявою про нарахування вказаних доплат, але роботодавцем в усній формі йому було відмовлено.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що для визначення розміру доплат за науковий ступінь та вчене звання у спірних правовідносинах слід застосовувати норму частини другої статті 59 Закону України «Про вищу освіту», а не положення підзаконного акта наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року №557.

При цьому доводи Пенітенціарної академії України про те, що у період з 12 грудня 2016 року по 01 липня 2021 року діяльність позивача за профілем не збігалась з наявним вченим званням та науковим ступенем, не заслуговують на увагу.

Так, згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 09 червня 2021 року у справі №569/10095/18, доплата працівникам - кандидатам наук, встановлюється, якщо їхня діяльність за профілем збігається з наявним науковим ступенем, тобто сам факт наявності наукового ступеня у працівника (за винятком працівників установ, підприємств, які здійснюють наукову або науково-технічну діяльність) не є безумовною підставою для нарахування відповідних доплат, оскільки правове значення має саме відповідність наукового ступеню профілю діяльності на займаній посаді.

Отже, доплати за науковий ступінь кандидата наук в розмірі 15% від посадового окладу та за вчене звання доцента в розмірі 25% від посадового окладу є обов`язковими для працівників установ, підприємств, які здійснюють наукову або науково-технічну діяльність, а для працівників інших установ і підприємств вони встановлюються лише в тому випадку, коли діяльність за профілем збігається з наявним ступенем.

Статтею 65 Закону України «Про вищу освіту» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що наукова, науково-технічна та інноваційна діяльність у вищих навчальних закладах є невід`ємною складовою освітньої діяльності і провадиться з метою інтеграції наукової, освітньої і виробничої діяльності в системі вищої освіти. Провадження наукової і науково-технічної діяльності університетами, академіями, інститутами є обов`язковим. Суб`єктами наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності є, зокрема наукові, науково-педагогічні працівники.

Кафедра - це базовий структурний підрозділ закладу вищої освіти державної (комунальної) форми власності (його філій, інститутів, факультетів), що провадить освітню, методичну та/або наукову діяльність за певною спеціальністю (спеціалізацією) чи міжгалузевою групою спеціальностей, до складу якого входить не менше п`яти науково-педагогічних працівників, для яких кафедра є основним місцем роботи, і не менш як три з них мають науковий ступінь або вчене (почесне) звання (ч.5 ст.33 Закону України «Про вищу освіту»).

Умовами Колективного договору Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби України (який згодом перейменовано на Академію Державної пенітенціарної служби) на 2013-2016 роки адміністрація зобов`язувалася, зокрема запровадити систему матеріального та морального стимулювання підвищення продуктивності праці, раціонального використання техніки, обладнання, впровадження нових, більш продуктивних методів роботи (а.с.2-13 т.2).

Колективним договором, укладеним 20 вересня 2017 року між Академією державної пенітенціарної служби і трудовим колективом Академії державної пенітенціарної служби, на 2017-2021 роки встановлено, зокрема, що зобов`язанням Академії є забезпечувати виконання науково-дослідних робіт, що сприяють вдосконаленню навчального процесу, зростання професійної майстерності науково-педагогічного складу; здійснювати підготовку науково-педагогічних кадрів, перепідготовку і підвищення кваліфікації фахівців; науково-педагогічним працівникам забезпечувати високий науково-теоретичний і методичний рівень викладання дисциплін у повному обсязі освітньої програми відповідної спеціальності; робочий час науково-педагогічних працівників включає час виконання ними навчальної, методичної, наукової, організаційної роботи та інших службових (трудових) обов`язків; обсяг навчальної роботи науково-педагогічного працівника в облікових годинах складає навчальне навантаження, яке визначається для конкретного науково-педагогічного працівника (в межах мінімального та максимального) з урахуванням виконання ним методичної, наукової, організаційної й виховної роботи та особливостей і структури навчальної дисципліни, а також кількості дисциплін, які він викладає; ректор може направляти науково-педагогічних та наукових працівників у наукові відрядження до наукових бібліотек, у наукові, науково-дослідні установи й організації, інші вищі навчальні заклади України та до інших країн для виконання наукової роботи за рахунок коштів Академії (а.с.24-35 т.2).

Згідно з Правилами внутрішнього трудового розпорядку для персоналу Академії державної пенітенціарної служби, які є додатком до вказаного колективного договору, до основних обов`язків науково-педагогічного складу Академії відноситься, зокрема проведення наукових досліджень та участь у впровадженні їх в практичну діяльність; п.5.5 робота викладача передбачає обов`язкове виконання навчального навантаження (розклад занять і консультацій), навчально-методичну, науково-дослідну та виховну роботу в обсязі, передбаченому індивідуальним планом (а.с.40-51 т.2).

Аналогічні положення були встановлені і в колективному договорі на 2022-2026 роки та Правилах внутрішнього розпорядку як додатку до нього (а.с.71-80 т.2).

Також згідно зі Статутом Академії державної пенітенціарної служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 21 листопада 2016 року №3290/5, основними напрямами діяльності Академії є, зокрема забезпечення органічного поєднання в освітньому процесі освітньої, наукової та інноваційної діяльності, популяризації науки; провадження наукової діяльності шляхом проведення наукових досліджень і забезпечення творчої діяльності учасників освітнього процесу, підготовки наукових кадрів вищої кваліфікації і використання отриманих результатів в освітньому процесі; Академія є автономним вищим закладом, який провадить інноваційну освітню діяльність, пов`язану з наданням вищої освіти на початковому, першому і другому рівнях з різних галузей знань, здійснює підготовку на третьому рівні вищої освіти за певними спеціальностями, проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є освітньо-науковим, науковим і методичним центром у сфері своєї діяльності й має відповідний рівень кадрового та матеріально-технічного забезпечення (а.с.111-127 т.2).

Аналогічні положення закріплені у Статуті Академії, затвердженому наказом Міністерства юстиції україни від 05 травня 2021 року №1592/5 (а.с.92-110 т.2).

З урахуванням викладеного, оскільки ОСОБА_1 , маючи науковий ступінь і вчене звання, був працівником установи, яка здійснює в тому числі наукову діяльність, доплати за науковий ступінь кандидата наук в розмірі 15% від посадового окладу та за вчене звання доцента в розмірі 25% від посадового окладу є обов`язковими для нього і не залежать від того, чи збігається його діяльність за профілем з наявним ступенем.

Згідно з абз.2 ч.1, абз.2 ч.2 ст.36 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» заробітна плата наукових працівників складається з посадових окладів (ставок), премій, доплат за наукові ступені, вчені звання, надбавки за стаж наукової, науково-педагогічної роботи та інших надбавок, доплат та винагород, передбачених законодавством у сфері наукової і науково-технічної діяльності. Умови оплати праці працівників державних наукових установ, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, а комунальних наукових установ, що фінансуються з місцевого бюджету, встановлюються засновником відповідно до законодавства України.

Порядок виплати надбавки за стаж наукової роботи затверджений постановою Кабінету Міністрів України №494 від 14 квітня 2004 року.

Пунктом 3 зазначеної постанови встановлено, що науковим працівникам, які мають право на виплату надбавок за стаж наукової роботи і за стаж науково-педагогічної роботи, виплачується одна надбавка згідно з цією постановою.

Надбавка за стаж наукової роботи виплачується щомісяця науковим працівникам залежно від стажу наукової роботи у таких розмірах: за стаж наукової роботи понад 3 роки - 10 % посадового окладу; понад 10 років - 20 % посадового окладу, понад 20 років - 30 % посадового окладу. Надбавка за стаж наукової роботи нараховується щомісяця, виходячи з посадового окладу наукового працівника за основним місцем роботи (п.п.3, 5 Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи).

Оскільки ОСОБА_1 під час роботи в Академії Державної пенітенціарної служби мав право на виплату надбавки як за стаж наукової, так і за стаж науково-педагогічної роботи, відповідач повинен був виплачувати надбавку у більшому розмірі 30% посадового окладу. Проте в період з грудня 2016 року по квітень 2018 року виплачував надбавку за стаж наукової роботи у розмірі 20%, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати частини заробітної плати із урахуванням доплати за стаж наукової роботи у розмірі 30 % від посадового окладу та зобов`язання здійснити таке нарахування і виплату є обгрунтованими, а висновок суду першої інстанції в цій частині є правильним.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для призначення і виплати позивачу надбавки в розмірі 30% посадового окладу не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до п.4 Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) документами для визначення стажу наукової роботи є трудова книжка та інші документи, які відповідно до законодавства підтверджують стаж наукової роботи.

У трудовій книжці позивача, обов`язок ведення якої покладено на роботодавця, містяться записи про прийом на роботу, переведення на іншу роботу та звільнення з роботи, які надають можливість визначити стаж наукової роботи.

Згідно з наказом Академії Державної пенітенціарної служби №134/ОС від 09 серпня 2021 року стаж наукової роботи для виплати надбавки за вислугу років ОСОБА_1 станом на 01 липня 2021 року становить 32 роки 06 місяців 13 днів (а.с.152 т.1).

З викладеного вбачається, що станом на час прийняття відповідачем на роботу позивача останній мав стаж наукової роботи, який давав право на встановлення надбавки у розмірі 30% посадового окладу.

Колегія суддів апеляційного суду також вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відповідач неправомірно здійснював оплату послуг позивача із розрахунку 4,55% за 1 годину, тобто як особі, яка не має наукового ступеня ви вченого звання.

Додатком 5 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року №1298 встановлено ставки погодинної оплати праці працівників усіх галузей економіки за проведення навчальних занять. Зокрема за проведення навчальних занять для студентів вищих навчальних закладів III та IV рівня акредитації особам, які не мають наукового ступеня, встановлюється ставка у розмірі 4,55% за 1 годину, доцентам або кандидатам наук 5,7%.

Вказану виплату було встановлено також умовами цивільно-правових договорів, укладених між позивачем та відповідачем (а.с.208-213 т.1).

Як вірно встановлено судом, із жовтня 2016 року до травня 2021 року ОСОБА_1 проводив навчальні заняття на кафедрі фізичної підготовки, отже як особа, яка має науковий ступінь кандидата наук та доцента, мав право на погодинну оплату праці у розмірі 5,7%.

Апеляційний суд констатує помилковість доводів апеляційної скарги щодо необхідності врахування збігу діяльності позивача з наявним у нього вченим званням та науковим ступенем для визначення розміру оплати за надання освітніх послуг з погодинного фонду, оскільки як встановлено вище, ОСОБА_1 був працівником установи, яка здійснює наукову діяльність, і тому ці вимоги на нього не розповсюджуються.

Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічне положення закріплено в статті 21 КЗпП України, відповідно до якої роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу, визначену трудовою угодою.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки).

Встановивши, що позивач 09 листопада 2022 року з 11:37 год. був на робочому місці та продовжував виконувати свої посадові обов`язки, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що відповідач повинен був розрахувати заробітну плату за цей день у розмірі пропорційно відпрацьованому часу.

Зазначення у табелі обліку робочого часу позивача 09 листопада 2022 року як прогулу не спростовує правильність вказаного висновку суду, враховуючи, що у вказаний день ОСОБА_1 окрім часу відсутності на роботі (трохи більше трьох годин) виконував свої посадові обов`язки, а звільнено за прогул його було лише з 19 листопада 2022 року.

Оскільки нарахування та виплата заробітної плати є обов`язком роботодавця, то в даному випадку саме на Пенітенціарну академію України покладено обов`язок визначити кількість годин та суму, яка має бути виплачена позивачу за 09 листопада 2022 року.

Враховуючи викладене в сукупності, висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_1 має право на отримання доплат за науковий ступінь, вчене звання, надбавки за стаж наукової роботи, доплату за науковий ступінь або вчене звання, заробітної плати пропорційно відпрацьованому часу, передбачені законодавством у сфері наукової і науково-технічної діяльності, є обгрунтованими. Такі висновки суду доводи апеляційної скарги Пенітенціарної академії України не спростовують, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 листопада 2023 року є законним та обгрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування в оскаржуваній частині відсутні.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність документального підтвердження позивачем витрат на професійну правничу допомогу та завищення її розміру.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.2, 8 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими доказами.

У позовній заяві ОСОБА_1 заявляв попередній розмір судових витрат 10 000 грн витрат на правничу допомогу.

В уточненій позовній заяві їх розмір збільшено до 12 000 грн, а в заяві про ухвалення додаткового рішення позивач просив стягнути з відповідача 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до Договору про надання юридичних послуг АБ №71 від 01 серпня 2023 року адвокатське бюро «Оксани Коваленко-Зеленої» (повірений) зобов`язується надати ОСОБА_1 визначену цим договором правову допомогу, а саме: представництво інтересів в органах державної влади, суді першої інстанції з питання стягнення заборгованості по виплаті заробтної плати (а.с.203 т.2).

Згідно з Актом наданих послуг від 21 листопада 2023 року адвокатьским бюро було надано такі послуги: консультаційні послуги з усним вивченням документів, правовий аналіз спору 1 000 грн; складання та направлення уточненої позовної заяви до суду та сторонам 4 000 грн; складання та направлення виступу в судових дебатах, додаткових пояснень по справі до суду та сторонам 5 000 грн; участь у судових засіданнях 10 000 грн (а.с.204 т.2).

Верховний Суд у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 виклав правову позицію, згідно з якою витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт перший частини другої статті 137 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, посилання Пенітенціарної академії України на відсутність фактичного понесення витрат в зазначеному розмірі, не можуть підставою для відмови в стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, які відповідач має відшкодувати позивачу, врахував, зокрема складність справи, кількість підготовлених процесуальних документів і судових засідань, часткове задоволення позовних вимог, критерії дійсності судових витрат, необхідності та розумності їх розміру. Доводи апеляційної скарги правильності вказаних висновків не спростовують.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення судових витрат. При цьому, ухвалив судові рішення, які відповідають вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Пенітенціарної академії України залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 листопада 2023 року та додаткове рішення цього суду від 10 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2024 року.

Головуючий: Судді: