Провадження № 22-ц/4808/344/24
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Струтинської Д.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2023 року, ухвалене в складі судді Антоняка Т.М. в м.Івано-Франківську, повний текст складено 22 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що судовим наказом Івано-Франківського міського суду від 19 січня 2021 року справа № 344/17406/20 стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. 08 квітня 2021 року державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрито виконавче провадження із виконання судового наказу. ОСОБА_1 протягом останніх шести місяців ухиляється від сплати аліментів на утримання їхніх спільних малолітніх дітей, що підтверджується довідкою про розмір заборгованості зі сплати аліментів головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) ОСОБА_3 , згідно якої станом на 01.08.2021 року сума заборгованості зі сплати аліментів становить 29 486,32 грн. Станом на день звернення із позовом до суду розмір неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів становить 23 572,28 грн, що складається з: грудень 2020 року: 2 079,65 грн. х 1% х 235 = 4 887,17 грн.; січень 2021 року: 3 519, 33 грн. х 1% х 204 = 7 179,43 грн.; лютий 2021 року : 3 590,67 грн. х 1% х 176= 6 319,57 грн.; березень 2021 року: 3 831,00 грн. х 1% х 145 = 5 554,95 грн.; квітень 2021 року : 3 968, 67 грн. х 1% х 115= 4 563,97 грн. Проте, враховуючи положення ст. 196 СК України (не більше 100 відсотків заборгованості), неустойка (пеня) за несвоєчасну сплату аліментів за період з грудня 2020 по квітень 2021 року становить 100 % заборгованості, що разом: 2 079,65 грн.+ 3 519, 33 грн. + 3 590,67 грн. + 3 831,00 грн. + 3 968, 67 грн. = 16 989,32 грн. За травень нараховано 2021 року: 3 893,67 грн. х 1% х 84 = 3 270,68 грн.; за червень 2021 року: 4 301,67 грн. х 1% х 54 = 2 322,90 грн.; за липень 2021 року: 4 301,67 грн. х 1% х 23 = 989,38 грн. Просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно судового наказу, виданого 19 січня 2021 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області, за період з 01.01.2021 року по 23.08.2021 року включно, у розмірі 23 572 (двадцять три тисячі п`ятсот сімдесят дві) гривні 28 копійок

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно судового наказу, виданого 19 січня 2021 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області, за період з 01.01.2021 року по 23.08.2021 року включно, у розмірі 23 572 (двадцять три тисячі п`ятсот сімдесят дві) гривні 28 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що він не ухилявся від сплати аліментів, проте йому чинились перешкоди для сплати аліментів. Зокрема, ОСОБА_2 не надавала йому реквізити для сплати аліментів, а готівкові кошти відмовлялась отримувати, що було створено для штучного виникнення заборгованості по сплаті аліментів з метою подальшого стягнення пені. Крім того, Державний виконавець не провів розрахунок заборгованості зі сплати аліментів після відкриття виконавчого провадження, не проводив її щомісяця, а провів лише 01.08.2021 всупереч ч.4 ст 71 ЗУ "Про виконавче провадження", державний виконавець не використовував автоматизовану систему виконавчого провадження відповідно до ч.1 ст. 8 ЗУ "Про виконавче провадження" та не вносив розрахунок заборгованості щомісяця, таким чином позбавив можливості сплати заборгованості. Вказує, що ним добровільно куплялись речі для забезпечення утриманні дітей на загальну суму 43 715 грн. Судом першої інстанції не враховано, що він перебуває в скрутному матеріальному становищі, у нього на утриманні перебуває непрацездатна матір та те, що позивач не понесла жодних збитків внаслідок виникнення заборгованості, а також те, що він не ухилявся від матеріального забезпечення дітей

21 лютого 2024 року представник ОСОБА_2 адвокат Созонник Т.Б. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вказує, що ОСОБА_1 мав можливість ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження ВП№65051347 з метою отримання реквізитів для оплати аліментів або обрати спосіб плати шляхом поштового переказу. Посилання на відсутність понесених збитків позивача у зв`язку з несплатою аліментів не заслуговує на увагу, оскільки не є підставою для відмови у сплаті пені.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів належними та допустимими доказами ту обставину, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини. Заборгованість зі сплати аліментів на час розгляду справи виникла з вини боржника існувала протягом тривалого часу, в зв`язку з чим позивачка набула право на стягнення неустойки (пені) за період грудня 2020 року по липень 2021 року у розмірі 23 572,28 грн, враховуючи положення ст. 196 СК України (не більше 100 відсотків заборгованості).

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону й матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 19 січня 2021 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області видано судовий наказ, яким наказано стягувати із ОСОБА_1 аліменти в користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів розпочато з 16 грудня 2020 року. Стягнуто з боржника на користь держави судовий збір у розмірі 210 грн 20 коп. Судовий наказ в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню (а.с.3).

08 квітня 2021 року, на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 , державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Котом М.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65051347 про примусове виконання вищевказаного судового наказу.

Згідно розрахунку із сплати аліментів та виконавчого листа № 344/17406 від 19.01.2021, сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 01.08.2022 становить 29 486,32 грн (а.с.4).

Як слідує з матеріалів справи, 28 серпня 2021 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Гринишиним Д.В. винесено постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 65051347.

28 серпня 2021 державним виконавцем Гринишиним Д.В. винесено постанову про розшук майна боржника (а.с.116).

28 серпня 2021 державним виконавцем Гринишиним Д.В. винесено постанову про арешт майна боржника (а.с. 117).

28 серпня 2021 року державним виконавцем винесено повідомлення про внесення відомостей про боржника ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників (а.с.120).

28 серпня 2021 року державним виконавцем Гринишиним Д.В. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні № 65051347 (а.с.121) .

28 серпня 2021 року державним виконавцем Гринишиним Д.В. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання у виконавчому провадженні № 65051347(а.с.122) .

28 серпня 2021 року прийнято постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії у виконавчому провадженні № 65051347(а.с.123).

28 серпня 2021 року державним виконавцем Гринишиним Д.В. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні № 65051347.

Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 червня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи державний виконавець Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кіт Михайло Євгенійович, ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, у задоволенні скарги відмовлено.

Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання батьків, позов задоволено; ухвалено стягувати з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу); зазначені аліменти стягувати з 03.10.2022 і довічно.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до вимог частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що:

«у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02 жовтня 2023 року уточнив висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311св17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками».

Аналогічний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі № 461/7406/18 (провадження № 61-2128св20) та від 28 жовтня 2020 року в справі № 610/1213/17 (провадження № 61-212св18), на які теж є посилання в касаційній скарзі.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, встановлено: що станом на серпень 2021 року у ОСОБА_4 була наявна заборгованість зі сплати аліментів на користь позивачки ОСОБА_2 в розмірі 29 486,32 грн, за період з грудня 2020 року по липень 2021 року ОСОБА_4 не здійснив жодного платежу зі сплати нарахованих аліментів, матеріалами справи не підтверджується надання відповідачем добровільної матеріальної допомоги на утримання дітей за період з грудня 2020 року по липень 2021 року та неможливість сплачувати аліменти, належних та допустимих доказів вжиття всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання та виникнення заборгованості зі сплати аліментів не з вини ОСОБА_4 суду не надав.

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність передбачених частиною першою статті 196 СК України підстав для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 23 572, 28 грн, розрахунок якої не спростовано відповідачем.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність реквізитів для сплати аліментів, оскільки обов`язок ОСОБА_1 зі щомісячної сплати аліментів встановлений судовим наказом Івано-Франківського міського суду від 19 січня 2021 року, про яке відповідач був достеменно обізнаний.

Доводи відповідача про те, що судом в силу положень частини другої статті 196 СК України не врахувано його майнового стану при визначенні розміру пені з посиланням на перебування на його утриманні непрацездатної матері, колегія суддів також відхиляє, оскільки відповідач не наводить обґрунтувань того, що його майновий стан не дає йому змоги сплатити пеню за прострочення сплати аліментів у визначеному судом розмірі.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України) становить 2 189 грн.

Ціна позову в даній справі становить 23 572,28 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270 грн*100=227 000 грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 27 лютого 2024 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта