Номер провадження: 22-ц/813/6444/24
Справа № 509/1171/23
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

28.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Крупської М.Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 ,

на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 червня 2024 року,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування за законом, визнання недійсними свідоцтв на спадщину за законом та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Наталії Федорівни

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування за законом, визнання недійсними свідоцтв на спадщину за законом та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її та відповідача батько ОСОБА_4 , причиною смерті якого, відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 15 від 05.03.2020 року був злоякісний новотвір лівої легені (рак легеню), та який за життя набув спадкове майно, яке увійшло до складу спадкової маси: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , площею 88,9 кв.м.; земельна ділянка з кадастровим № :01:002:0304 за адресою: АДРЕСА_2 та грошові кошти в сумі 1833,50 грн.

Враховуючи, що у спадкодавця ОСОБА_4 , четверо дітей, а саме - ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , троє з яких більше 20 років проживали окремо від батька, на відміну від позивачки, яка проживала разом з батьком та вела з ним спільне господарство, то спадкоємці: сестра ОСОБА_5 та брат ОСОБА_6 відмовились від спадщини на користь сестри ОСОБА_1 , однак відповідач ОСОБА_2 не виявив бажання відмовитись від спадщини і подав заяву про вступ у спадщину, отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину вищевказаного спадкового майна, а позивачка, з урахуванням відмови брата та сестри, отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/4 частки зазначеної спадщини. Таким чином, свідоцтва про право на спадщину за законом отримали дві особи - позивачка на 3/4 та відповідач на 1/4 частку.

При цьому, на думку позивачки, відповідач підлягає усуненню від права спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як, після того, як батько тяжко захворів в 2019 році, матеріальну допомогу на його лікування надавали виключно ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , на відміну від відповідача, який жодним чином не допомагав в лікуванні хворого батька, не надавав коштів на його лікування, не провідував батька ні в лікарні, ні вдома після його хірургічної операції, та в решті решт батько помер не дочекавшись візиту свого сина ОСОБА_2 та жодної допомоги від нього, яку той мав можливість надати, але ухилився від допомоги батькові як матеріальної, так і в післяопераційний період вдома.

Вищенаведені обставини, на думку позивача, свідчать про умисну бездіяльність ОСОБА_2 , спрямовану на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу батькові, тобто ОСОБА_2 шляхом ухилення, пов`язаного з його винною поведінкою, усвідомлюючи свій обов`язок, мав можливість його виконувати, але не вчиняв необхідних дій.

Позивачка, просила суд усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 , визнати недійсними свідоцтва про вступ у спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 2425 від 12.11.2020 року, за № 2429 від 12.11.2020 року, за № 2427 від 12.11.2020 року; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на 1/4 частку житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , площею 88,9 кв.м. реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 237, земельної ділянки з кадастровим № :01:02:0304, площею 2,5517 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: АДРЕСА_2 , та грошових коштів, які знаходяться на рахунку в ПАТ «МТБ Банк», за № 9894 ( НОМЕР_1 ) від 1833,50 грн, що складає 458,38 грн, стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати, в тому числі витрати за надання правничої допомоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Овідіопольський районний суд Одеської обалсті рішенням від 12 червня 2024 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Наталії Федорівни про усунення від права спадкування за законом, визнання недійсним свідоцтва на спадщину за законом та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом відмов, вирішив питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено винної поведінки відповідача та обставин свідомого ухилення останнім від надання допомоги хворому батькові ОСОБА_4 . Зокрема, позивачкою та її представником не доведено суду, що померлий перебував в безпорадному стані і потребував сторонньої допомоги, яку йому надавали позивачка з сестрою, саме від відповідача, що підтверджується медичними виписками та медичною картою хворого ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції зазначив, що матеріальної допомоги за життя хворому батькові відповідач не надавав, що він і сам підтвердив в судовому засіданні, але підстави цього поважні - перебування без роботи відповідача, невеликий розмір зарплати його дружини, що працювала поштарем, наявність двох дочок на утриманні та життя в орендованій квартирі, що підтверджується відповідними доказами, а саме - копією трудової книжки, виданої ОСОБА_2 , довідками про доходи від 27.04.2023р. за № 186-189, договором оренди квартири № 01/03-19 від 01.03.2019 року, свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_2 (а.с. 60-63, 175). Той факт, що відповідач не часто спілкувався та навідував хворого батька - не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги хворому батькові з огляду на практику Верховного Суду.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_4 мав тяжку хворобу. Однак, до своєї госпіталізації в лікарню та хірургічної операції - не перебував у безпорадному стані, не був лежачим хворим, самостійно пересувався, що підтвердили як позивачка, так і відповідач, а також допитані в судовому засіданні свідки, з показань яких випливає, що допомогу хворому у відвідуванні ним туалету, вони надавали йому за кілька днів до смерті, а наявність в матеріалах справи медичної документації підтверджує наявність у хворого ОСОБА_4 тяжкої хвороби і не свідчить про безпорадний стан спадкодавця.

Щодо вимог про усунення від права на спадкування суд першої інстанції зазначив, що сукупність обставин відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, позивачкою ОСОБА_1 недоведена в судових засіданнях, тому суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо вимог визнання недійсними свідоцтв про вступ у спадщину за законом від 12.11.2020 року за № 2425, 2427, 2429 суд першої інстанції зазначив, що вони не підлягають задоволенню з огляду на те, що вказані свідоцтва про право на спадщину за законом були видані безпосередньо позивачці ОСОБА_1 , чиї права та інтереси не порушені видачею вказаних свідоцтв про право на спадщину за законом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , зазначає, що з наявних письмових доказів та показів допитаних свідків, вбачається наступне: спадкодавець ОСОБА_4 тяжко хворів, перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, що не заперечується відповідачем; спадкоємець ОСОБА_2 будучі обізнаним про такі обставини, перебуваючи у здоровому, працездатному та дієздатному стані жодної допомоги батьку не надавав, тобто умисно вчиняв бездіяльність, яка була спрямована на ухилення від свого обов?язку забезпечити допомогу та підтримку свого батька, при цьому, жодних перепон та перешкод для цього у відповідача не було; спадкодавцеві ОСОБА_4 необхідна була допомога саме його сина, адже спадкодавцеві морально важко було отримувати частину допомоги, пов?язану із здійснення особистого догляду (в частині гігієни) від доньок, крім того, необхідність у допомозі саме сина полягала також в тому, що батька необхідно було підіймати та переносити, адже самостійно пересуватись він не міг; позивачка самостійно не мала фізичної можливості підняти батька, та віднести його до ванної кімнати, відтак вимушена була звертатись за допомогою до сторонніх осіб, допомога сина, та брата ОСОБА_2 в даній частині була вкрай важливою та необхідною, втім такої допомоги від відповідача не надходило у зв?язку із його байдужістю.

Вважає, що суд першої інстанції за власним переконанням критично віднісся до цих доказів, помилково дійшовши до висновку, що їх недостатньо для доведення позивачкою складових визначених у ст. 1224 ЦК України, при цьому, з боку відповідача доказів на спростування тверджень позивачки надано не було.

Зазначає, що покази дружини відповідача які вона надавала під час допиту у якості свідка не можна сприймати як належний та достовірний доказ, адже в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 вказала, що має негативне ставлення до позивачки, всі пояснення були надані нею виключно зі слів її чоловіка - відповідача ОСОБА_2 , надані покази цим свідком спрямовані виключно на покращення становища її чоловіка, а не на надання можливості встановити істину у справі.

Що стосується вимог про визнання недійсними свідоцтв про вступ у спадщину, зазначає, що позивачем у позові було зазначено в прохальній частині про необхідність визнання недійсним свідоцтв про вступ у спадщину, проте, з технічної помилки, було невірно вказано номери та дату видачі свідоцтв, а саме, замість вірних дат та видачі свдоцтв на ім?я ОСОБА_2 , було вказано номери та дати видачі свідоцтв на ім?я ОСОБА_1 . Водночас, вважає, що з процесуальної точки зору, виправлення даної технічної помилки в прохальній частині позову не є зміною предмета позову, оскільки мова йде про скасування права власності саме ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 . Оскільки питання про скасування свідоцтв про право на спадщину за законом виданих на ім?я ОСОБА_2 нерозривно пов?язане з рішенням про усунення його від права на спадкування за законом, тобто з виникненням підстав для скасування цих свідоцтв, з метою ефективного відновлення прав ОСОБА_1 , та повноти захисту її прав, були та залишаються наявними підстави для виходу судом за межі вимог, які письмово викладені в позові, та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого спадкодавця ОСОБА_4 , які видані на ім?я ОСОБА_2 , адже саме це є наслідком задоволення судом вимоги про усунення останнього від права на спадкування за законом.

(2) Позиція інших учасників справи

Одеський апеляційний суд ухвалою від 12.08.2024 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою, роз`яснив ОСОБА_2 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття провадження від 12.08.2024 року та копію апеляційної скарги отримав 17.10.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Від ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_9 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого зазначено, що відповідач надав докази того, чому він не міг здійснювати матеріальну допомогу спадкодавцю, позивач та свідок ОСОБА_7 підтвердили, що гроші на операцію, на ліки та інше надала саме ОСОБА_7 . Жодна з них не вказувала на те, що в них не було можливості надавати гроші, навпаки саме вони здійснили матеріальну допомогу спадкодавцю та забезпечили догляд за ним. Отже, позивачкою в процесі розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами факт того, що спадкодавець потребував допомоги саме від відповідача.

Таким чином, відсутня сукупність обставин, що викладена в ст. 1224 ЦК України, відсутні докази на підтвердження цих обставин, а відтак відсутні підстави усунути відповідача від права на спадкування.

Відповідач вважає, що рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 червня 2024 року по справі № 509/1171/23 є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги необґрунтовані, а тому скарга не підлягає задоволенню.

Відповідач судову повістку отримав 17.10.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф. судову повістку отримала 14.10.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено винної поведінки відповідача та обставин свідомого ухилення останнім від надання допомоги хворому батькові ОСОБА_4 . Зокрема, позивачкою та її представником не доведено суду, що померлий перебував в безпорадному стані і потребував сторонньої допомоги, яку йому надавали позивачка з сестрою, саме від відповідача, що підтверджується медичними виписками та медичною картою хворого ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції зазначив, що матеріальної допомоги за життя хворому батькові відповідач не надавав, що він і сам підтвердив в судовому засіданні, але підстави цього поважні - перебування без роботи відповідача, невеликий розмір зарплати його дружини, що працювала поштарем, наявність двох дочок на утриманні та життя в орендованій квартирі, що підтверджується відповідними доказами, а саме - копією трудової книжки, виданої ОСОБА_2 , довідками про доходи від 27.04.2023р. за № 186-189, договором оренди квартири № 01/03-19 від 01.03.2019 року, свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_2 (а.с. 60-63, 175). Той факт, що відповідач не часто спілкувався та навідував хворого батька - не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги хворому батькові з огляду на практику Верховного Суду.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_4 мав тяжку хворобу. Однак, до своєї госпіталізації в лікарню та хірургічної операції - не перебував у безпорадному стані, не був лежачим хворим, самостійно пересувався, що підтвердили як позивачка так і відповідач, а також допитані в судовому засіданні свідки, з показань яких випливає, що допомогу хворому у відвідуванні ним туалету, вони надавали йому за кілька днів до смерті, а наявність в матеріалах справи медичної документації підтверджує наявність у хворого ОСОБА_4 тяжкої хвороби і не свідчить про безпорадний стан спадкодавця.

Щодо вимог про усунення від права на спадкування суд першої інстанції зазначив, що сукупність обставин відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, позивачкою ОСОБА_1 недоведена в судових засіданнях, тому суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо вимог визнання недійсними свідоцтв про вступ у спадщину за законом від 12.11.2020 року за № 2425, 2427, 2429 суд першої інстанції зазначив, що вони не підлягають задоволенню з огляду на те, що вказані свідоцтва про право на спадщину за законом були видані безпосередньо позивачці ОСОБА_1 , чиї права та інтереси не порушені видачею вказаних свідоцтв про право на спадщину за законом.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 05.03.2020 р. (актовий запис № 171) (а.с. 26).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 78/2020, зареєстровану книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 252 заяву про прийняття спадщини подала позивачка ОСОБА_1 27.07.2020 року та відповідач ОСОБА_2 10.08.2020 року (а.с. 86, 87).

Заявою від 27.07.2020 року сестра сторін ОСОБА_7 відмовилась від прийняття вищевказаної спадщини на користь своєї сестри (позивачки) ОСОБА_1 (а.с. 87).

Заяву про відмову від прийняття спадщини подав 03.08.2020 року син спадкодавця та брат сторін ОСОБА_6 завірену нотаріусом Краснодарського нотаріального округу та перекладену на українську мову (а.с. 88, 89).

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 12.11.2020 року позивачці ОСОБА_1 (3/4 частин) та від 26.11.2021 року відповідачу ОСОБА_2 (1/4 частина) видано свідоцтва на спадщину після смерті ОСОБА_4 на наступне майно: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 88,9 кв.м.; земельну ділянку № НОМЕР_4 на масиві № НОМЕР_5 , площею 2,5517 га, яка знаходиться на території Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - :01:002:0304; грошові кошти в сумі 1833,50 грн що зберігалися в ПАТ «МТБ БАНК» на рахунку померлого (а.с. 123-129).

Видача свідоцтв про право на спадщину для позивачки ОСОБА_1 12.11.2020 року відбувалося з урахуванням 1/4 частки спадкового майна, на яке не було видано свідоцтво про право на спадщину.

В спадковій справі, наявне рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 05.02.2021 року, яке набрало законної сили 09.03.2021 року по справі № 509/5783/20 за заявою ОСОБА_2 за участю заінтересованої особи ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин між ним та його батьком ОСОБА_4 , з якого вбачається, що заінтересована особа (позивачка) ОСОБА_1 не заперечувала щодо задоволення вказаної заяви, розуміючи, що підставою для звернення до суду з вказаною заявою в порядку окремого провадження ОСОБА_2 є прийняття спадщини після смерті їхнього спільного батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 і відсутності заперечень з боку ОСОБА_1 щодо вступу у спадщину її брата ОСОБА_2 , що підтверджується відсутністю спору між сторонами щодо спадщини, в іншому випадку, суд залишив би заяву ОСОБА_2 без розгляду з роз`ясненням останньому права на звернення до суду в загальному порядку на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що справа вирішувалась в окремому провадженні, так як спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо спадщини після смерті їхнього батька був відсутній (а.с. 113).

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

Положеннями статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до змісту вказаної норми для усунення особи від права на спадкування за законом має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Положення частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 714/675/17.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Вказані правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц, від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18, від 01 квітня 2021 року у справі № 760/8781/17-ц.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 644/7044/15-ц, від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 01 лютого 2022 року у справі № 759/18917/17.

Суд першої інстанції встановив, що згідно медичної карти стаціонарного хворого № 3676 від 12.02.2020 року ОСОБА_4 , наданої за запитом суду, останній госпіталізувався у відділення Одеської обласної клінічної лікарні ООР з діагнозом рак лівої легені, центральна форма. Згідно виписки з медичної карти № 3675 знаходився у стаціонарі з 12.02.2020 року по 17.02.2020 року, виписаний за місцем проживання 18.02.2020 року для обстеження сімейним лікарем та лікування за місцем проживання.

За життя ОСОБА_4 мав тяжку хворобу. Однак, до своєї госпіталізації в лікарню та хірургічної операції - не перебував у безпорадному стані, не був лежачим хворим, самостійно пересувався, що підтвердили як позивачка, так і відповідач, а також допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 .

Суд першої інстанції, зазначив, що не зважаючи на пояснення позивачки, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_7 - належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які посилається позивачка, суду не надано. Позивачкою не доведено винної поведінки відповідача та обставин свідомого ухилення останнім від надання допомоги хворому батькові ОСОБА_4 ; не доведено суду, що померлий перебував в безпорадному стані і потребував сторонньої допомоги, яку йому надавали позивачка з сестрою, саме від відповідача, що підтверджується вищенаведеними медичними виписками та медичною картою хворого ОСОБА_4 .

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.

Колегія суддів вважає, що, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом, оскільки позивачем не доведено винної поведінки відповідача та обставин свідомого ухилення останнім від надання допомоги хворому батькові ОСОБА_4 , та не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б безспірно свідчили про потребу спадкодавця ОСОБА_4 у допомозі та догляді саме відповідача ОСОБА_2

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), є проявом принципу доброї совісті та базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19)).

Суд першої інстанції врахував, що позивачка при розгляді цивільної справи № 509/5783/20, залучена в якості заінтересованої особи за заявою ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту родинних відносин з батьком - висловила згоду з заявою брата ОСОБА_2 , про що вказано у рішенні суду від 05.02.2021 р., чим безпосередньо визначилась з тим, що не оспорює право відповідача ОСОБА_2 (свого брата і відповідача у даному провадженні) на його вступ до спадщини після смерті їхнього батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому, достеменно знаючи про те, що відповідач отримав свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частину вищевказаного спадкового майна, останній уклав договір оренди земельної ділянки з СТОВ «Маяк», тим самим розпорядившись спадковою землею на власний розсуд, як і сама позивачка, отримуючи орендну плату. Тобто, своєю поведінкою дала зрозуміти братові ОСОБА_2 , що згодна з його реалізованим правом на спадщину (а.с. 140-144).

Слід зауважити, що ОСОБА_2 в заяві про встановлення факту родинних відносин зазначав, що звертався до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, проте нотаріус рекомендував звернутися до суду для встановлення факту родинних відносин у зв`язку тим, що в свідоцтві про смерть його батька прізвище вказано « ОСОБА_12 », а в паспорті заявника прізвище « ОСОБА_13 ».

Висновки суду першої інстанції поведінку позивачки, яка суперечить її попередній поведінці, є правильними.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що показами свідків підтверджуються обставини ухиляння ОСОБА_2 від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_4 не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Пояснення свідків, на які посилається позивачка, як на докази обґрунтованості позову не підтверджують саме ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Зокрема свідок ОСОБА_10 зазначила, що після захворювання батька сторін ОСОБА_4 , допомогу останньому надавали позивачка та її сестра ОСОБА_7 , відповідача вона побачила лише на похоронах батька. Зазначила, що до операції, батько сторін ОСОБА_4 ще міг ходити, а вже після операції був лежачий, потребував догляду.

Свідок ОСОБА_7 надала покази, що гроші на лікування та операцію давала лише вона, в сумі 900 дол. США, після операції просила відповідача залишитися з батьком в лікарні, він погодився, але на другий день батько скаржився, що ОСОБА_2 спав і не доглядав його. Після операції, доглядали батька ОСОБА_7 з позивачкою, на відміну від відповідача, який був у батька вдома 1 раз.

З пояснень самої ОСОБА_1 вбачається, що вона звернулася до ОСОБА_2 з проханням матеріальної допомоги на лікування батька, на що останній повідомив про відсутність у нього грошей і нібито відмовився допомагати батькові. Після цього, вона звернулася до іншого брата, сестри, які допомогли грошима, завдяки яким, батько був поміщений в лікарню, де йому провели операцію з видалення пухлини. Відповідач був присутній в лікарні. Після проведення операції потрібно було лишитися з батьком в лікарні. Вона та сестра ОСОБА_7 наполягали, щоб відповідач залишився в лікарні для догляду за батьком, однак на другий день батько сказав, що ОСОБА_2 спав біля нього, а тому немає сенсу йому тут бути. Після операції вони забрали батька додому та на 3-й день з`явився відповідач, побув вдома з батьком 30 хвилин й пішов. Перші 2-3 дні після операції, вони з сестрою водили батька у туалет, потім у нього відмовили ноги. З сестрою носили його в туалет. Вона просила сусідку допомогти з батьком.

Надаючи оцінку показам свідків та ОСОБА_1 , апеляційний суд звертає увагу на те, що останніми факт ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, не доведено, оскільки згідно пояснень ОСОБА_2 був присутній в лікарні та відвідував ОСОБА_4 вдома після операції, не доведена потреба спадкодавця в допомозі саме ОСОБА_2 , оскільки догляд за ОСОБА_4 здійснювали ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Аналогічні за змістом висновки містяться в постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року у справі № 522/14664/21 (провадження № 61-7570св23), від 26 жовтня 2023 року у справі № 522/10701/20 (провадження № 61-9778св23).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Колегія суддів вважає, що на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено у встановлений процесуальним законом спосіб про потребу спадкодавця ОСОБА_4 у допомозі та догляді саме відповідача ОСОБА_2 , навмисного ухилення ним від виконання обов`язку щодо надання спадкодавцю допомоги.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді М.В. Назарова

О.Ю. Карташов