Справа № 570/5601/24
Номер провадження 2/570/1660/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 року

Суддя Рівненського районного суду Рівненської області Гнатущенко Ю.В., перевіривши виконання вимог ст.ст.175-177, 185-186 ЦПК України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд зняти арешт з усього нерухомого майна, що йому належить, який був накладений 04.02.2011 року Рівненською філією ДП "Інформаційний центр" МЮУ, реєстраційний номер обтяження № 10794679 на підставі постанови відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції б/н від 03.02.2011 року.

В обгрунтування позову вказує, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових нрав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис, зроблений Рівненською філією державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України 04.02.2011 про реєстрацію обтяження за № 10794679, а саме арешт невизначеного майна, всього нерухомого майна ОСОБА_1 , на підставі постанови про арешт майна б/н від 03.02.2011 року відділу державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції.

Про наявність вказаного арешту майна ОСОБА_1 дізнався при зверненні до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Кутецької В.В. з приводу переоформлення майна.

19.09.2024 позивач звернувся до начальника Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області із заявою про зняття арешту з його майна.

З листа Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №66606 від 14.10.2024 вбачається, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження у виконавчих провадженнях відсутня постанова про накладення арешту на майно боржника, а самі виконавчі провадження знищені у зв`язку зі спливом трьохрічного терміну їх зберігання. Враховуючи відсутність паперових матеріалів виконавчих проваджень не можливо встановити підстави накладення арешту, а також неможливо встановити у якому виконавчому провадженні накладено обтяження №10794679. Враховуючи викладене у державного виконавця відсутні підстави, передбачені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадженнях для зняття арешту з майна позивача.

Оскільки, скасувати арешт, накладений згідно постанови б/н від 03.02.2011 в органів державної виконавчої служби немає можливості, позивач змушений звернутися за захистом свого порушеного права до суду, так як будь-які майнові зобов`язання перед державою або іншими юридичними чи фізичними особами у нього відсутні, а накладені арешти порушують його право власника на користування та розпорядження своїм майном в повному об`ємі на власний розсуд.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) погодився з висновками судів попередніх інстанцій про закриття провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки позивач, який є боржником у виконавчому провадженні, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19) зазначала, що сторони, інші учасники та особи можуть звернутися до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавців та посадових осіб державної виконавчої служби в порядку частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», якщо цей виконавчий документ виданий на виконання судового рішення, або - до адміністративного суду в порядку частини другої цієї ж статті, якщо він виданий на виконання рішення іншого органу (посадових осіб), та/або за умови перебування його у зведеному виконавчому провадженні, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.

Отже, судом враховується те, що арешт накладено на майно позивача ОСОБА_1 і такий арешт був накладний постановою про арешт майна боржника від 03.02.2011, відтак позивач безпосередньо є боржником у виконавчому провадженні, а тому ОСОБА_1 не може бути позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин,крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з ст.16 ЦК України особа сама визначає спосіб захисту своїх прав.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Таке право сторони виконавчого провадження на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення також передбачено частиною першою статті 19 та частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Виходячи зі змісту позовної заяви, правомірність дій або бездіяльності органів виконавчої служби щодо здійснення виконавчого провадження, які оспорює сторона виконавчого провадження, зокрема боржник, повинні перевірятися за відповідною скаргою, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

У разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першоїстатті 186 ЦПК України(заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства), а помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першоїстатті 255 ЦПК України(справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства).

У постанові Верховного Суду від 26.04.2023 р. у справі № 463/2923/22 (провадження 4-с/463/13/22) провадження № 61-10498св22 зазначено, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21), від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 234/18525/19 (провадження № 61-10369св21).

За таких обставин, вважаю необхідним відповідно до п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки дана вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та роз`яснити ОСОБА_1 право сторони виконавчого провадження звернутися до суду зі скаргою в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Керуючись ст. ст.186, 260, 353, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду зі скаргою в порядку ст.ст. 447-453 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гнатущенко Ю.В.