Справа № 136/1232/24
провадження № 2/136/286/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2024 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Липовець, у загальному позовному провадженні, цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частки спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/4 частку по спадщині за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати за позивачем право власності на 1/2 частки спільної сумісної власності на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, а саме: (А - житловий будинок: а - веранда, ганок, козирок, Б - літня кухня, п/Б погріб, б - сарай, Д - вбиральня, №3 - хвіртка, №4 - огорожа, №5 - ворота, №6 - огорожа, №7 - криниця, №8 - колодязь інженерних мереж (водопровідний), який розташований по АДРЕСА_1 ;

- визнати за позивачем право власності по спадщині за законом, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , на 1/4 частки житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, а саме: (А - житловий будинок: а - веранда, ганок, козирок, Б - літня кухня, п/Б погріб, б - сарай, Д - вбиральня, №3 - хвіртка, №4 - огорожа, №5 - ворота, №6 - огорожа, №7 - криниця, №8 - колодязь інженерних мереж (водопровідний), який розташований по АДРЕСА_1 .

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

09.11.1975 між позивачем та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області, актовий запис №28. Під час такого шлюбу, на ім`я чоловіка позивача ОСОБА_3 , на підставі рішенням виконкому Липовецької районної Ради народних депутатів №131 від 30.05.1985, було видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 . Таким чином, вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача ОСОБА_3 помер, не залишивши заповіту, а після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла частка вищезгаданого житлового будинку. Позивач як дружина та відповідач як дочка прийняли спадщину ОСОБА_3 і попри те, що позивачу належить 1/2 частки спільного з чоловіком житлового будинку, однак також вона претендує на 1/4 його частки у спадщині, в порядку спадкування за законом, оскільки крім неї, інша 1/4 частки у спадщині може належати дочці спадкодавця Позивач не може оформити спадщину чоловіка через відмову нотаріуса.

Ухвалою суду від 05.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у загальному позовному провадженні з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Витребувано спадкову справу.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подала, натомість у своїй письмовій заяві від 18.07.2024 позовні вимоги визнала.

У судове засідання відповідач, позивач та її представник не з`явились, а у своїй заяві просили суд про розгляд справи за їх відсутності, позов просили задовольнити.

Суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить у даному судовому засіданні, за наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи фіксацію судового засідання.

Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

Як вбачається зі свідоцтва про одруженння НОМЕР_1 від 20.08.2001

09.11.1975 між позивачем та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області, актовий запис №28. На підставі рішенням виконкому Липовецької районної Ради народних депутатів №131 від 30.05.1985 на ім`я чоловіка позивача ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 . У матеріалах справи наявний технічний паспорт житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, а саме: (А - житловий будинок: а - веранда, ганок, козирок, Б - літня кухня, п/Б погріб, б - сарай, Д - вбиральня, №3 - хвіртка, №4 - огорожа, №5 - ворота, №6 - огорожа, №7 - криниця, №8 - колодязь інженерних мереж (водопровідний). ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть. З матеріалів спадкової справи ОСОБА_3 №13/2024 вбачається, що за життя він заповіту не складав, а його спадщину прийняли, шляхом вчасного подання відповідної заяви до нотаріуса, дружина - позивач та дочка відповідач, які також проживали та були зареєстровані на день смерті зі спадкодавцем, що підтверджується довідкою, виданою Турбівською селищною радою №471 від 30.11.2023. Попри те, що до складу сім`ї ОСОБА_3 також входила ще одна дочка ОСОБА_4 , натомість у своїй заяві до нотаріуса від 03.06.2024 вона вказала про те, що не прийняла спадщину батька і не претендуватиме на неї. Позивач стверджує, що оскільки їй як дружині ОСОБА_3 належить 1/2 частки спільного з чоловіком житлового будинку, однак також вона претендує на 1/4 його частки, в порядку спадкування за законом, після його смерті, так як крім неї, спадщину чоловіка прийняла ще їхня дочка, але через відмову нотаріуса позивач не може оформити спадщину.

Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Також, згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Суд встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 09.11.1975 і до смерті чоловіка позивача ОСОБА_3 29.09.2023, і під час шлюбу, на підставі рішенням виконкому Липовецької районної Ради народних депутатів №131 від 30.05.1985 на ім`я ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 . Згідно технічних характеристик він значиться як житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, а саме: (А - житловий будинок: а - веранда, ганок, козирок, Б - літня кухня, п/Б погріб, б - сарай, Д - вбиральня, №3 - хвіртка, №4 - огорожа, №5 - ворота, №6 - огорожа, №7 - криниця, №8 - колодязь інженерних мереж (водопровідний).

Суд зауважує, що сам по собі факт того, що майно набуте подружжям у шлюбі зареєстровано на праві власності за одним із подружжя, не спростовує поширення на таке майно правового режиму спільного майна подружжя, оскільки за змістом 60 СК право спільної сумісної власності на майно виникає у обох з подружжя одночасно, а відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

В силу приписів ч. 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. В силу вимог ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю, законом, рішенням суду.

Суд встановив, що виходячи з позовної вимоги позивача про розподіл спільного майна набутого у шлюбі, з нині покійним чоловіком, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за позивачем право власності на його частини та враховуючи, що подружжя при житті чоловіка не мало домовленостей про порядок поділу майна, а тому позивач фактично просить суд поділити таке майно на засадах рівності часток подружжя.

Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач, і які не оспорює відповідач, а в сукупності на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовна вимога: визнати за позивачем право власності на 1/2 частки спільної сумісної власності на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить визнати за нею право власності по спадщині за законом, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_3 , на 1/4 частки вищевказаного житлового будинку.

Відповідно до ч. 4 ст. 1235 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України .

В силу вимог ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У відповідності зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

В силу припису ч. ч. 1 та 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Суд встановив, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , який не залишив заповіту, його спадщину, в силу ч. 1 ст. 1269 ЦК України та ч. 1 ст. 1270 ЦК України, прийняли дружина - позивач та дочка - відповідач, вчасно подавши до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, і на яку, в силу ч. 2 ст. 1223 ЦК України та ст. 1261 ЦК України, сторони мають право. При цьому, ще одна дочка ОСОБА_3 , - ОСОБА_5 у своїй заяві до нотаріуса від 03.06.2024 вказала, що не прийняла та не претендуватиме на спадщину батька.

Так, оскільки судом встановлено, що за ОСОБА_3 визначається рівна з його дружиною позивачем 1/2 частки у житловому будинку по АДРЕСА_1 , який був спільною сумісною власністю подружжя, а тому враховуючи, що спадщину ОСОБА_3 , яка складається з 1/2 частки вказаного житлового будинку з прибудовами, прийняли його дружина та дочка - сторони в цій справі, саме їм належить по 1/4 частки майна, яке позивач бажає успадкувати. Відповідач визнала пред`явлені до неї позовні вимоги під час судового розгляду. Суд зауважує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Отже, позовна вимога про визнання за позивачем права власності по спадщині за законом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , на 1/4 частки житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями, ґрунтується на нормах чинного законодавства та підлягає задоволенню, як і весь позов слід задовольнити повністю.

Суд, вирішуючи питання судових витрат керується главою 8 ЦПК України, а враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, а тому оскільки відповідач визнала позов, з неї на користь позивача слід стягнути 50% судового збору в розмірі 605,60 грн, а інші 50% судового збору в розмірі 605,60 грн слід повернути позивачу з державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 200, 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) про визнання права власності на 1/2 частки спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/4 частку по спадщині за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки спільної сумісної власності на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, а саме: (А - житловий будинок: а - веранда, ганок, козирок, Б - літня кухня, п/Б погріб, б - сарай, Д - вбиральня, №3 - хвіртка, №4 - огорожа, №5 - ворота, №6 - огорожа, №7 - криниця, №8 - колодязь інженерних мереж (водопровідний), який розташований по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності по спадщині за законом, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , на 1/4 частки житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, а саме: (А - житловий будинок: а - веранда, ганок, козирок, Б - літня кухня, п/Б погріб, б - сарай, Д - вбиральня, №3 - хвіртка, №4 - огорожа, №5 - ворота, №6 - огорожа, №7 - криниця, №8 - колодязь інженерних мереж (водопровідний), який розташований по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано учасниками справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду, а зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено в день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення повного рішення суду.

Суддя Дмитро КРИВЕНКО