Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/7179/18
Провадження № 2/644/1753/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року Орджонікідзевський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді Бугери О.В.,

За участю секретаря судового засідання Радченко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

УСТАНОВИВ:

21.09.2018 року до суду надійшла позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 08.02.2013 року в сумі 22857,59 гривень, яка складається з заборгованості по відсотках, пені та штрафів, а також судових витрат, надійшла до суду 21.09.2018 року.

В обгрунтування позову посилаються на те, що позивачем і відповідачем 08.02.2013 року був укладений договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг у ПриватБанку, відповідачка погодилась з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідно до укладеного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 300 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, якій в подальшому змінювався, відповідачка користувалась кредитними коштами, але свої зобов`язання не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 22.08.2018 року разом становить 22857,59 грн., та складається з заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 14794,53 грн., нарахованої пені в розмірі 12229,67 грн., загальна заборгованість за наданим кредитом в розмірі 21292,94 грн., заборгованість по судовим штрафам в розмірі 1564,65 грн. Просили стягнути суму заборгвоаності, в разі неявки відповідача, позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення.

Заочним рішенням від 14.11.2018 року позовні вимоги були задоволені. 19.02.2024 року представником відповідачки адвокатом Мерцаловим М.Ю. подано заяву про перегляд заочного рішення, ухвалою від 19.03.2024 року заяву задоволено, скасовано заочне рішення. Призначено справу до розгляду.

Представником відповідача, адвокатом Мерцаловим М.Ю., 15.05.2024 року подано суду відзив та уточнений відзив на позовну заяву у якому просив у задоволенні позовної заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування відзиву вказували, що Відповідач звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-Заяву № б/н від 08.02.2013 року. Позивачем до суду було подано позовну заяву від 30.08.2018 року з нарахуванням заборгованості за період, що суперечить законодавству України. Адже загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог (стягнення неустойки: штрафу, пені) законом встановлена спеціальна позовна давність в один рік. Тож, з моменту виникнення права вимоги позивача за кредитним договором, на який посилається позивач, пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такими вимогами Просили застосувати до вимог позивача строк позовної давності. Окрім того вказував, що нарахованих відсотків за користування кредитом, позивачем в позовній заяві було нараховано штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00грн., штраф (процентна складова) у розмірі 1064,65 грн., пеня у розмірі 12229,67 грн. У Постановах ВСУ від 21.10.2015 № провадження 6-2003цс15, від 12.12.2018 № провадження 61-8025св18, від 25.09.2019 № провадження 61-29864св18 зазначено, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. А рішенням суду з заявника стягується і штраф, і пеня, що суперечить зазначеній нормі права. До того ж, як зазначалось вище, до стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Також зазначав, що Верховний Суд зазначає, що підписання заяви про приєднання до публічної оферти ПриватБанку на укладення кредитного договору (кредитної картки) не може вважатися укладення договору на визначених банком умовах, адже неможливо визначити з якими саме умовами погоджувався клієнт у момент приєднання до договору, так як сама заявка не містить взагалі жодних істотних умов кредитного договору (сума кредиту, процентна ставка, строк кредитування). Зазначена позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеному у постановах від 12.12.2022 року у справі № 484/5710/19, від 26.10.2022 року у справі № 333/5483/20, від 03.08.2022 року у справі № 156/268/21 тощо. У нашому випадку, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи обслуговування кредитних карт ,Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Також у матеріалах справи не має підтверджень того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема про прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміною за рішенням та ініціативою банку; щодо порядку внесення змін до умов договору; щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), а також про розміри і порядок їх нарахування. З матеріалів справи вбачається, що Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку не містять підпису відповідача. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, зокрема те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови в частині збільшення строку позовної давності, не змінювалися. У заяві позичальника від 08 лютого 2013 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, Умови та правила надання банківських послуг неможливо вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 08 лютого 2013 року, оскільки в них не міститься підпису відповідача, зокрема внаслідок чого підлягає застосуванню загальний трирічний строк позовної давності. До того ж, позивачем не надано доказів того, що була проведена пролонгація кредитного договору. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що строк звернення до суду сплинув, з заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності до суду позивач не звертався, поважних причин пропуску строку матеріали справи не містять, вважаємо, що у задоволенні позовних вимог судом має бути відмовлено для реалізації права відповідача, наданого процесуальним законодавством України, яке охороняється Конституцією та положеннями Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка ратифікована Україною в законному порядку, що надає право людині на справедливий судовий розгляд і законний захист прав. Аналогічні позиції висловив у своїх рішеннях Орджонікідзевський районний суд м. Харкова, у справі № 644/1204/18 від 29.05.2018 року, у справі № 644/1368/18 від 18.04.2018 року, у справі № 644/3266/18 від 12.09.2018 року, а також Апеляційний суд Харківської області у постанові від 27.07.2018 року у справі № 644/1368/18.

В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлявся про розгляд справи, заперечень, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, при подачі позову просили проводити розгляд справи за відсутності представника у разі неявки відповідача. Відзвив на позовну заяву отримано, відповідь на відзвив не подавали.

Представник відповідачки подав суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідачки та представника, підтримав доводи відзиву та уточненого відзиву.

З урахуванням наявних заяв, відсутності клопотань про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Між позивачем і відповідачем 08.02.2013 року був укладений договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг у ПриватБанку.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідачка погоджується з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно з наданим банком розрахунками, заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 22.08.2018 року разом становить 22857,59 грн., яка складається з заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 14794,53 грн., нарахованої пені в розмірі 12229,67 грн., загальна заборгованість за наданим кредитом в розмірі 21292,94 грн., заборгованість по судовим штрафам в розмірі 1564,65 грн.

Позивач посилається на невиконання відповідачкою своїх зобов`язань у результаті якого виникла заборгованість.

Щодо доводів відповідача про пропуску строку давності, суд зазначає, що відповідно до дослідженого розрахунку заборгованості відповідачкою неодноразово здійснювалось внесення коштів на погашення заборгованості, в останнє в серпні 2018 року, позов поданий до суду у вересні 2018 року, тобто суд вважає, що строк позовної давності не пропущений.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення суми відсотків, пені та штрафів. Оцінюючи доводи відзвиву суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за вказаним договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 08 лютого 2013 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою було досягнуто згоди щодо тих умов, про які вважав узгодженими банк.

У анкеті-заяві від 08 лютого 2013 року процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Та не вбачається взагалі на видачу якої кредитної картки погодилась відповідачка, яка картка була видана, чи перевипускалась картка, чи змінювався картковий ліміт. Надана суду анкета-заява від 08 лютого 2013 року не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Після отримання відзиву на позовну заяву, представником позивача не було надано доказів на спростування доводів щодо неузгодженості умов договору.

З урахуванням наведного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, заборгованості з пені та штрафів.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 257, 258, 267, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 626, 627, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 95, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити

Повний текст рішення виготовлений 06.12.2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Головуючий: суддя О.В. Бугера