печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2024 р. суддя Печерського районного суду м. Києва Ільєва Т.Г.,

при секретарі - Ємець Д.О.

за участю:

представника позивача - Соболівського А.М.

представника відповідача - Кокойко М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Соболівського Антона Михайловича про забезпечення позову у цивільній справі №757/35378/23-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чижикова Олександра Олександровича про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа 757/35378/23-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чижикова Олександра Олександровича про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Так, в рамках розгляду справи, представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2023 у справі №757/4082/23-к за клопотанням прокурора на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження вказаним майном.

Вищевказане підтверджувалося інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за 342291018.

31.01.2024, попри існування заборони на відчуження спірного майна ОСОБА_5 , який знав про накладений арешт на квартиру АДРЕСА_2 , діючи недобросовісно, відчужив її на користь ОСОБА_6 на підставі договору дарування серії та номер: 663, виданий 31.01.2024, видавник: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьов І.С

05.02.2024 ОСОБА_5 , з метою унеможливлення витребування майна у цій справі, також відчужив на користь ОСОБА_7 машиномісце № НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 146, виданий 05.02.2024, видавник: ОСОБА_8 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу.

Вищевказане підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 366009319.

Таким чином, навмисні дії ОСОБА_5 щодо відчуження квартири АДРЕСА_2 та машиномісця № НОМЕР_1 спрямовані на унеможливлення в подальшому витребування у нього спірного майна, з огляду на те, що ОСОБА_5 вже не є його зареєстрованим власником.

Відтак, внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 свідомо відчужив спірне у даній справі майно, на яке було накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження ним, з метою ускладнення виконання рішення суду у цій справі та витребування його на користь позивача.

Крім того, новий власник квартири АДРЕСА_2 має намір відчужити її іншим особам, що зокрема підтверджується оголошенням, виставленим на сайті OLX за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1.

З метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, представник відповідача вважає, що є необхідним вжити заходів забезпечення позову шляхом накладенням арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на паркомісце №73 в підземному паркінгу, загальною площею 20,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки нові власники вказаного майна мають реальну можливість в будь-який момент відчужити третім особам таке майно позивача, що у свою чергу зумовить реальну загрозу невиконання чи значно утруднить виконання рішення суду у даній справі, або у інших майбутніх справах за позовом позивача.

Відтак, існує повторний ризик відчуження вищевказаного майна під час судового розгляду, а тому в суду є всі обґрунтовані підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на таке майно.

В судовому засіданні представник позивача клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Кокойко М.І. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення заяви.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засіданн не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши заяву подану представником позивача, суд прийшов до висновку, про розгляд вказаного питання за відсутності відповідача ОСОБА_9 та його представника, для всебічного та швидкого розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову (п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК Українизабезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

П.п. 4.1 п. 4 глави 15 розділу ІІ вказаного Порядку передбачає, що накладання заборони щодо відчуження майна реєструється нотаріусами в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, арештів, накладених на майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів. Про накладені заборони щодо відчуження робиться запис в Алфавітній книзі обліку реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів.

Заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення або ефективний захист порушених прав позивача.

Враховуючи предмет даного позову, наведені заявником докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, суд прийшов до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Строк дії заходів забезпечення позову передбачено ч.ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України, зокрема: у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи; якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення; у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову; у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження і передачою в користування третім особам цього нерухомого майна.

Накласти арешт на паркомісце №73 в підземному паркінгу, загальною площею 20,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , із забороною відчуження і передачою в користування третім особам цього нерухомого майна.

Позивач: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , громадянка Респубілки Білорусь, посвідка на постійне місце проживання НОМЕР_2 , орган, що видав 8011.

Відповідачі:

ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_5 , РНКОПП НОМЕР_3 .

ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_6 , РНКОПП НОМЕР_4 .

Третя особа:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чижиков Олександр Олександрович, адреса: 01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, 4, прим. 3.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з моменту її проголошення.

Строк пред`явлення для виконання ухвали три роки.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 26.02.2024

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА