КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 370/2303/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12031/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Ящук Т.І.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 04 січня 2017 року, постановлену під головуванням судді Мазки Н.Ю., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Макарівського районного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, в якій позивач просив стягнути з ОСОБА_3 суму заборгованості за розпискою від 10.11.2011 року, яка становить 320 000 доларів США - сума основного боргу, 35 086,03 доларів США - 3 % річних, 184 889,86 доларів США - проценти за користування коштами, а разом 539 975,89 доларів США, що становить 14 682 376,43 грн. по курсу станом на 30.12.2016 року.

04.01.2017 року від представника позивача - ОСОБА_4 надійшла заява про забезпечення позову, в якій остання просила суд накласти арешт на рухоме і нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_3 , зокрема і на: земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0051, акт про право власності на земельну ділянку ЯД № 405458, 12.09.2009 року, рішення Лишнянської сільської ради від 04 липня 2008 року № 332; об`єкт незавершеного будівництва будинку А, будівництво розпочато в 2009 році, готовність 78%, дозвіл на будівництво: будівельний паспорт № 51 від 17.12.2012 року, виданий відділом містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Макарівської райдержадміністрації, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Подану заяву обґрунтовувала тим, що відповідач у строк, обумовлений в розписці, кошти не повернув, його телефон не обслуговується оператором, а квартира продана. Окрім того, відповідачу були направлені електронні повідомлення з вимогою сплатити кошти за всіма відомими адресами його проживання та місцезнаходженням його майна. Однак, вони залишилось без виконання. Боржник уникає зустрічей. А тому, враховуючи факт невиконання відповідачем зобов`язання з повернення боргу, відсутність у нього іншого майна, відчуження квартири, що йому належала, ринкову вартість на земельні ділянки та нерухомість у даній місцевості та суму заборгованості, вважає за доцільне та необхідне з метою захисту порушених прав позивача накласти арешт на нерухомість, що належить відповідачу.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 04 січня 2017 року заяву ОСОБА_4 - представника за довіреністю позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі за його позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів задоволено частково. Накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 , а саме на: 1) земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0051, акт про право власності на земельну ділянку ЯД №405458, 12.09.2009 року, рішення Лишнянської сільської ради від 04 липня 2008 року № 332; 2) об`єкт незавершеного будівництва будинку А, будівництво розпочато в 2009 році, готовність 78%, дозвіл на будівництво: будівельний паспорт № 51 від 17.12.2012 року, виданий відділом містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Макарівської райдержадміністрації, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні решти вимог відмовлено (а.с. 35-36).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 13 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу в частині задоволення заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову та постановити нове рішення, яким відмовити в накладенні арешту на нерухоме майно, а саме на: земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0051, акт про право власності на земельну ділянку ЯД №405458, 12.09.2009 року, рішення Лишнянської сільської ради від 04 липня 2008 року № 332; об`єкт незавершеного будівництва будинку А, будівництво розпочато в 2009 році, готовність 78%, дозвіл на будівництво: будівельний паспорт № 51 від 17.12.2012 року, виданий відділом містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Макарівської райдержадміністрації, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 1-6).

На обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначав, що він є власником вищевказаного нерухомого майна з 11.07.2013 року на підставі наступних правовстановлюючих документів: договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 11.07.2013 року між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Глушко Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 958; витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 6078571 від 11.07.2013, номер запису про право власності 1618552, на земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0051; договору купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва, укладеного 11.07.2013 року між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Глушко Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 963; витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 6079022 від 11.07.2013 року, номер запису про право власності 1618678, на об`єкт незавершеного будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилався на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та постановленою за відсутності повідомлення апелянта, який є власником нерухомого майна ще з 11.07.2013 року. Суд першої інстанції при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову повинен був брати не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідного заходу, тим більше, що відповідач вже чотири роки не був власником майна, на яке було накладено судом арешт (а.с. 1-6).

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Кубарєва Ю.О. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити. Позивач ОСОБА_2 не заперечував проти задоволення скарги та покладався на розсуд суду.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси. Повідомлення ОСОБА_1 повернулось без вручення. Проте апелянт ОСОБА_1 був сповіщений повідомленням його представника - адвоката Кубарєвої Ю.О., факт належного повідомлення апелянта його представник адвокат Кубарєва Ю.О. підтвердила в суді, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Повідомлення відповідача ОСОБА_3 повернулось із відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою,заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Поряд з цим, відповідач ОСОБА_3 був повідомлений оголошенням на офіційному веб-сайті Судової влади України із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення, про що у справі є докази (а.с. 79-90).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. При цьому, участь сторін та їх представників в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою (частина 2 ст. 372 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Зважаючи на вищезазначене та положення п. 2 ч. 8, ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши копії наданих матеріалів справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом заявлених позовних вимог у даній справі було стягнення з відповідача заборгованості за договором позики (розписка) від 10 листопада 2011 року у загальному розмірі 539 975,89 доларів США, що еквівалентно 14 682 376,43 грн.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначала, що відповідач у строк, обумовлений в розписці, кошти не повернув, його телефон не обслуговується оператором, а квартира продана. Окрім того, відповідачу були направлені електронні повідомлення з вимогою сплатити кошти за всіма відомими адресами його проживання та місцезнаходженням його майна, однак, вони залишилось без виконання. Боржник уникає зустрічей. А тому, враховуючи факт невиконання відповідачем зобов`язання з повернення боргу, відсутність у нього іншого майна, відчуження квартири, що йому належала, ринкову вартість на земельні ділянки та нерухомість у даній місцевості та суму заборгованості, вважала за доцільне та необхідне з метою захисту порушених прав позивача накласти арешт на нерухомість, що належить відповідачу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 152 ЦПК України).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0051 та об`єкт незавершеного будівництва будинку А, суд першої інстанції виходив з того, що вказане майно належить на праві власності відповідачу. Що підтверджується відповідними Витягами з Реєстру прав власності на нерухоме майно, а невжиття заходів щодо забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 , особа, яка не була залучена до участі у даній справі, посилався на те, що він з 11 липня 2013 року є власником нерухомого майна, на яке ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 04 січня 2017 року накладено арешт. На підтвердження викладеного, до апеляційної скарги долучено: копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (сформований 11.07.2013 року), а саме земельну ділянку кадастровий номер:04:001:0051 (а.с. 15), копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (сформований 11.07.2013 року), а саме об`єкту незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21-22), копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.07.2013 року (а.с. 11-14), копію договору купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва від 11.07.2013 року (а.с. 17-20).

Так, з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.07.2013 року вбачається, що ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,1089 га, кадастровий номер :04:001:0051, що розташована у селі Осикове Лишнянської сільської ради Макарівського району Київської області, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Договір посвідчений приватним нотаріусом КМНО Глушко Л.В., зареєстровано в реєстрі за № 958 (а.с. 11-14).

Згідно з копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 11.07.2013 року, земельна ділянка кадастровий номер :04:001:0051, адреса: Київська обл.., Макарівський р-н., с. Осикове, площею 0,1089 га, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 з 11.07.2013 року (а.с. 15-16).

З договору купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва від 11.07.2013 року вбачається, що ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 об`єкт незавершеного будівництва, розташований на земельній ділянці, площею 0,1089 га, кадастровий номер :04:001:0051, по АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом КМНО Глушко Л.В., зареєстровано в реєстрі за № 963 (а.с. 17-20).

Згідно з копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 11.07.2013 року, об`єкт незвершеного будівництва, адреса: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :04:001:0051, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 з 11.07.2013 року (а.с. 21-22).

До суду апеляційної інстанції представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Кубарєва Ю.О. надала докази накладення арешту на майно в рамках виконавчого провадження. Оскільки апелянт ОСОБА_1 не був стороною у справі та не був належним чином повідомлений про її розгляду, колегія суддів визнала поважними причини неподання вказаних доказів до районного суду (а.с. 97-100).

Поряд з цим, судом апеляційної інстанції з метою перевірки доводів апелянта про наявність зареєстрованого права власності на арештоване майно, за допомогою доступу через Електронний кабінет в ЄСІТС були отримані витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №№ 943610, 943685, 943719 та 943735 за якими станом на час розгляду справи апеляційним судом нерухоме майно, а саме: об`єкт незвершеного будівництва, адреса: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :04:001:0051, та земельна ділянка кадастровий номер :04:001:0051, адреса: Київська обл., Макарівський р-н., с. Осикове, площею 0,1089 га, кожний об`єкт окремо, належать на праві приватної власності ОСОБА_1 з 11.07.2013 року. За вказаними витягами відсутня інформація про зміну (перехід) права власності на вказані об`єкти нерухомого майна від ОСОБА_1 до іншої особи (а.с. 101-104).

При цьому, відновлені матеріали даної цивільної справи, які надійшли до апеляційного суду, не містять доказів, що до районного суду було надано Витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо належності відповідачеві ОСОБА_3 вищевказаного нерухомого майна, сформований станом на час звернення заявника із заявою про забезпечення позову.

Об`єктивних доказів на спростування факту належності апелянту ОСОБА_1 вищевказаних об`єктів нерухомого майна як на час розгляду справи районним судом так і на час перегляду ухвали про забезпечення позову судом апеляційної інстанції до суду не надано і судом таких не встановлено.

Отже, станом на момент подання заяви про забезпечення позову і на дату постановлення оскаржуваної ухвали відповідач ОСОБА_3 не був власником вищевказаного нерухомого майна, тобто підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищезазначене нерухоме майно були відсутні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що висновки, викладені в ухвалі суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали повністю та постановлення нової.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 04 січня 2017 року - скасувати в частині задоволення заяви представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про забезпечення позову та постановити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 05 грудня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

Т.І. Ящук