Справа № 639/1223/23
Провадження № 2/639/815/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Яременко В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу №639/1223/23 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: Комунальне підприємство «Житлокомсервіс»про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,-

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2023 року представник позивача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого стягнути з відповідача на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 47 038,38 грн., інфляційні втрати в сумі 4 270,08 грн. та 3% річних у розмірі 664,57 грн. а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивач надає послуги з теплопостачання згідно чинного законодавства. Відповідачі, у свою чергу, отримуючи послуги за адресою: АДРЕСА_1 не в повному обсязі сплачує вартість наданих послуг, у зв`язку з чим за ними виникла заборгованість за період з 01.09.2011 по 23.02.2022 у сумі 47 038,38 грн. У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання по оплаті за надані послуги відповідачам нараховані інфляційні витрати в сумі 4 270,08 грн. та 3% річних у розмірі 664,57 грн.

Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 травня 2023 року позовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.09.2011 по 23.02.2022 у сумі 47 038,38 грн., інфляційні втрати в сумі 4 270,08 грн. та 3% річних у сумі 664,57 грн., а всього 51 973,03 грн. (п?ятдесят одна тисяча дев?ятсот сімдесят три гривні 03 копійки).

Стягнуто в рівних долях з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору у розмірі по 536,80 грн. (п?ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) з кожного окремо..

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 березня 2024 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 травня 2023 року у цивільній справі № 639/1223/23 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 травня 2023 року у цивільній справі № 639/1223/23 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання скасовано.

Цивільну справу № 639/1223/23 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання призначено до розгляду в судове засідання.

01 квітня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого повідомлено, що позовні вимоги позивача, які стосуються нарахувань, строк оплати яких настав до 17 березня 2020 року, задоволенню не підлягає, в зв?язку зі спливом строку позовної давності.

Зазначила, що як вбачається з «Відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з нарахування періоду платежу», наданої позивачем, останнє надходження коштів від відповідачів на рахунок КП «ХТМ» в рахунок оплати за послуги теплопостачання відбулося у лютому 2015 року.

Просила застосувати строки позовної давності.

Крім того зазначила, що з урахуванням положень пунктів 24-27 Правил № 630, в жовтні 2004 року ОСОБА_3 звернувся до Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 93 Жовтневого району міста Харкова з заявою про відмову від отримання послуг з централізованог опалення. 04 жовтня 2005 року за заявою ОСОБА_3 в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , працівниками Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 93 Жовтневого району міста Харкова був здійснений демонтаж опалювальних приладів (радіаторів), що підтверджується довідкою від 04.10.2005 № б/н. Таким чином, починаючи з жовтня 2005 року послуги с теплопостачання фактично не отримувались ОСОБА_3 в передбаченому нормами споживання обсязі, ніж обліковувалось позивачем, та нарахування плати за не надані послуги с теплопостачання КП «ХТМ» безпідставно здійснювалось у повному обсязі. Враховуючи факт відсутності опалювальних приладів (радіаторів) в квартирі АДРЕСА_2 . Відповідачі відмовились від укладання з КП «ХТМ» договору про надання населенню послуг з теплопостачання, про що свідчить письмова відповідь КП «ХТМ» від 12.11.2005 № 27-Р.

Також, заперечувала щодо нарахування інфляційних втрат та 3 % річних. Просила відмовити в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01 вересня 2011 року по 17 березня 2020 року в розмірі 33 779,31 грн., в зв?язку з пропуском строку позовної давності. Відмовити в частині стягнення за період з 18 березня 2020 року по 28 лютого 2022 року в розмірі 13 259,07 грн. а також суми інфляційних втрат в розмірі 4 270,08 грн. та 3% річних в розмірі 664,57 грн.

10 квітня 2024 року від представника відповідача надійшла заява про залучення третьої особи.

02 травня 2024 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення, згідно яких повідомив, що відповідач у відзиві наголошує, що належна йому квартира не обладнана приладами опалення внаслідок його відмови від отримання послуг з централізованого опалення порядку передбаченому п. 24-27 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (далі - Правила №630).

Пунктом 25 Правил №630 чітко визначено, що відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово- комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затверджено наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 р. № 4, зареєстрованого Мінюстом України 9 грудня 2005 р. за № 1478/11758 (далі - Порядок №4).

У відзиві на позовну заяву відповідач не наводить інформації та відповідних доказів на підтвердження дотримання ним вимог Порядку №4.

Пунктом 1.2. Порядку №4 встановлено, що для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води (ЦО і ГВП) орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП (далі - Комісія), призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії (склад комісії наведено в додатку 1).

Згідно додатку 1 до Порядку №4 до складу комісії входять депутат органу місцевого самоврядування (за згодою); представник районного (місцевого) житлового управління; представник власника житлового будинку або уповноваженої ним особи; представник організації газопостачання; представник організації електропостачання; представник організації водопостачання; представник екологічної інспекції (за згодою); представник районного відділу містобудування, архітектури та житлово- комунального господарства; представник пожежного нагляду (за згодою); представник місцевої установи (закладу) держсанепідслужби; представник організації теплопостачання.

Пунктом 2.1 Порядку №4 визначено, що для вирішення питання відключення окремих приміщень житлового будинку від мереж централізованого опалення власник, наймач (орендар) приміщення повинен звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП.

Надалі питання відключення окремих приміщень житлового будинку від мереж централізованого опалення має вирішуватись згідно Порядку №4 (з розробленням технічних умов та проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП.

Відповідно до пунктів 2.5-27 Порядку №4 відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи.Роботи з відключення виконуються у міжопалювальний період.По закінченні робіт складається акт про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від мереж ЦО і ГВП (додаток 4) і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Отже, єдиною законною підставою для відключення квартири відповідача від системи централізованого опалення, є виконання власником вимог вищезазначеного Порядку №4. Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про відключення від мережі теплопостачання. Як зазначено вище, відповідачем даний Порядок №4 грубо порушено. Демонтаж приладів опалення самовільно здійснено Комунальним житлово- експлуатаційним підприємством №93 за заявою ОСОБА_3 .Представником позивача на підприємстві позивача виявлено документи, що свідчать про свідоме самовільне відключення відповідачем від системи опалення з порушенням чинного законодавства України:копія відповіді Розінькову у жовтні 2003 року з роз`ясненням порядку відключення від централізованого опалення та обладнання автономного опалення,копія акту від 24.01.2006 (відмова в допуску до квартири), акт від 26.01.2009 (встановлення факту самовільного відключення), акт від 29.01.2009 (встановлення факту самовільного відключення з показниками температурного режиму).

Крім того зазначив, що на час дії встановленого карантину та воєнного стану, строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, не спливає та на момент звернення позивача з позовом, в разі існування підстав для застосування позовної давності, даний строк має бути застосований лише до 02.04.2017, оскільки Закон №540-ІХ від 30.03.2020 набув чинності 02.04.2020. Просив позов задовольнити.

05 червня 2024 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення згідно яких повідомила, що демонтаж опалювальних приладів (радіаторів) в приміщенні квартири здійснено 04.10.2005, тоді як Порядок № 4 був затверджений наказом лише 22.11.2005 та зареєстрований в Мінюсті України 09.12.2005, тобто вже після проведення демонтажу.

Зазначила, що відповідач наполягає, що з його боку права позивача жодним чином порушені не були, адже за відсутності договірних правовідносин та отриманих послуг з теплопостачання у ОСОБА_3 не виникає обов?язок щодо сплати жодної заборгованості на користь КП «ХТМ».

15 липня 2024 року від представника відповідача надійшла заява про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 липня 2024 рокуклопотання представника відповідача про залучення до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог задоволено.

Залучено до участі у цивільній справі №639/1223/23 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Комунальне підприємство «Житлокомсервіс», , адреса місцезнаходження: вул. Конторська, буд. 35 ,м. Харків, 61052.

31 жовтня 2024 року від представника відповідача надійшло клопотання про витребування доказів.

31 жовтня 2024 року від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме: інформацію щодо обсягів споживання електричної енергії та розміру сум, сплачену за спожиту електричну енергію за особовим рахунком № НОМЕР_1 на ім?я ОСОБА_3 за період 01.01.2019 по 23.02.2022.

02 грудня 2024 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення, згідно яких повідомив, що у разі застосування судом за заявою відповідача позовної давності, стягненню з відповідачів підлягатиме заборгованістьза теплопостачання за період з 01.03.2017 по 23.02.2022 в сумі 31 884,69. Просив позовні вимоги задовольнити та стягнути інфляційні втрати та 3 % річних.

03 грудня 2024 року суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів.

Представник позивача ОСОБА_1 , який діє на підставі довіренності ві 05.09.2023, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Зазначив, що в разі існування підстав для застосування позовної давності, даний строк має бути застосований лише до 02.04.2017.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Шустова В.Ю., яка діє на підставі довіренності від 26 лютого 2024 року № б/н, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та представник 3-тьої особи КП «Житлокомсервіс» в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причину неявки суд не повідомили.

У відповідності до вимог ч.3 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності нез*явившихся осіб.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Так, судом встановлено, що згідно Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 03 січня 2023 року та від 20 березня 2023 року, вбачається, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3, 9).

Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 10 січня 2006 року № 6-06-260459, відповідачам на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 233).

Як вбачається з відомості нарахувань та сплати за теплову енергію, відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

За даним особовим рахунком наявна заборгованість по сплаті послуг за теплопостачання за період з 01.09.2011 по 23.02.2022 у сумі 47 038,38 грн. (а.с. 4-5).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що заборгованість до теперішнього часу відповідачами не погашена.

У відповідності до ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-ІV, обов`язок по укладанню договору зі споживачем покладений на виконавця послуг - житлово-експлуатаційну організацію, а не на виробника послуг, яким є позивач.

Такий порядок надання послуг з опалення та гарячого водопостачання також передбачений «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21липня 2005 року №630.

Відповідно до п. 18 вищезазначених правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 від 24 червня 2004 року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного Кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частина 2 ст. 317 ЦК України зазначає, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак відповідач, отримуючи надані їм послуги з теплопостачання, вказані послуги своєчасно не оплачують, у зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість за дані послуги за період з 01.09.2011 по 23.02.2022 у сумі 47 038,38 грн.

Позивач також просив суд стягнути з відповідачів суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 4 270,08 грн., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 664,57 грн., що підтверджується розрахунком 3% та індексації по заборгованості за надані послуги. (а.с. 6).

Таким чином, заборгованість по сплаті за послуги з теплопостачання за період з 01.09.2011 по 23.02.2022 становить 47 038,38 грн., індекс інфляції за час прострочення у розмірі 4 270,08 грн., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 664,57 грн.

Представник відповідача заперечуючи проти позову посилалась на те, що з урахуванням положень пунктів 24-27 Правил № 630, в жовтні 2004 року ОСОБА_3 звернувся до Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 93 Жовтневого району міста Харкова з заявою про відмову від отримання послуг з централізованог опалення. 04 жовтня 2005 року за заявою ОСОБА_3 в приміщенні квартири АДРЕСА_2 був здійснений демонтаж опалювальних приладів (радіаторів). Таким чином, вважає, що починаючи з жовтня 2005 року послуги с теплопостачання фактично не отримувались ОСОБА_3 в передбаченому нормами споживання обсязі, ніж обліковувалось позивачем, та нарахування плати за не надані послуги с теплопостачання КП «ХТМ» безпідставно здійснювалось у повному обсязі. Враховуючи факт відсутності опалювальних приладів (радіаторів) в квартирі АДРЕСА_2 . Відповідачі відмовились від укладання з КП «ХТМ» договору про надання населенню послуг з теплопостачання, про що свідчить письмова відповідь КП «ХТМ» від 12.11.2005 № 27-Р.

В свою чергу, представник позивача зазначив, що єдиною законною підставою для відключення квартири відповідача від системи централізованого опалення, є виконання власником вимог вищезазначеного Порядку №4. Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про відключення від мережі теплопостачання. Як зазначено вище, відповідачем даний Порядок №4 грубо порушено. Демонтаж приладів опалення самовільно здійснено Комунальним житлово- експлуатаційним підприємством №93 за заявою ОСОБА_3 .Представником позивача на підприємстві позивача виявлено документи, що свідчать про свідоме самовільне відключення відповідачем від системи опалення з порушенням чинного законодавства України:копія відповіді Розінькову у жовтні 2003 року з роз`ясненням порядку відключення від централізованого опалення та обладнання автономного опалення,копія акту від 24.01.2006 (відмова в допуску до квартири), акт від 26.01.2009 (встановлення факту самовільного відключення), акт від 29.01.2009 (встановлення факту самовільного відключення з показниками температурного режиму).

Судом встановлено, що згідно довідки Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 93 Жовтневого району міста Харкова від 04 жовтня 2005 року, яка дана ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про те, що за його заявою 04 жовтня 2005 року в його квартирі демонтовано опалювальні прилади, оскільки мешканець ОСОБА_3 буде встановлювати автономне електроопалення (а.с.108)

Відповідно до акту здійснення контролю за режимами споживання теплової енергії від 26 січня 2009 року, складеним представником енергопостачальної організації Жовтневого філіалу КП «Харківські теплові мережі» майстром ОСОБА_8 , за участі працівників КП «Жилкомсервіс» майстра ОСОБА_9 та контролера ОСОБА_10 встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться на першому поверсі п?ятиповерхового будинку. В квартирі демонтовані всі радіатори, стояки, що проходять в ванній кімнаті та кухні та двох кімнатах в робочому стані, не заізольовані. Демонтаж виконано в порушення Порядку затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4.

Споживач самовільно демонтував радіатори. Споживача попереджено про поновлення системи опалення (а.с.109).

Так, відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, внутрішньобудинкові системи - це мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які розміщені в межах будинку, споруди, системи протипожежного захисту.

Пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення) споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до пунктів 2.5-27 Порядку №4 відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи.Роботи з відключення виконуються у міжопалювальний період.По закінченні робіт складається акт про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від мереж ЦО і ГВП (додаток 4) і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Отже, єдиною законною підставою для відключення квартири відповідача від системи централізованого опалення, є виконання власником вимог вищезазначеного Порядку №4. Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про відключення від мережі теплопостачання.

Відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі Рішення Комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком № 4 від 22 листопада 2005 року процедури.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15, постановах Верховного Суду від 3 травня 2018 року у справі № 209/4950/15-ц (провадження № 61-12661св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 683/2223/17 (провадження № 61-44982св18), від 18 вересня 2019 року у справі № 215/1724/16-ц (провадження № 61-1632св18) та від 1 грудня 2021 року у справі № 607/25229/18 (провадження № 61-13855св19).

Посилання представника відповідача на те, що демонтаж опалювальних приладів (радіаторів) в приміщенні квартири здійснено 04.10.2005, тоді як Порядок № 4 був затверджений наказом лише 22.11.2005 та зареєстрований в Мінюсті України 09.12.2005, тобто вже після проведення демонтажу. Зазначила, що відповідач наполягає, що з його боку права позивача жодним чином порушені не були, адже за відсутності договірних правовідносин та отриманих послуг з теплопостачання у ОСОБА_3 не виникає обов?язок щодо сплати жодної заборгованості на користь КП «ХТМ».

Як вже було встановлено судом, демонтаж опалювальних приладів (радіаторів) в приміщенні квартири відповідача здійснено 04.10.2005. Однак, ОСОБА_3 не були вжиті заходи відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води відповідно до Порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Отже, позивачем не дотримано визначеної Порядком № 4 від 22 листопада 2005 року процедури та не надано до суду акту встановленої форми, затвердженого комісією з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж центрального опалення, який є підставою для відключення від мереж.

Враховуючи вищевикладене, судом було встановлено, що позивачем здійснено самовільне відключення від мереж централізованого опалення.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Таким чином, позивач виконує свої зобов`язання щодо постачання теплової енергії, а відповідач, незалежно від споживання теплової енергії або відмови від її споживання, зобов`язаний оплачувати постачання теплової енергії. У разі наміру споживача не отримувати теплову енергію, він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення у встановлений законом спосіб.

Самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати послуг з теплопостачання.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просила відмовити в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01 вересня 2011 року по 17 березня 2020 року в розмірі 33 779,31 грн., в зв?язку з пропуском строку позовної давності. Відмовити в частині стягнення за період з 18 березня 2020 року по 28 лютого 2022 року в розмірі 13 259,07 грн. а також суми інфляційних втрат в розмірі 4 270,08 грн. та 3% річних в розмірі 664,57 грн.

Представник позивача зазначив, що на час дії встановленого карантину та воєнного стану, строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, не спливає та на момент звернення позивача з позовом, в разі існування підстав для застосування позовної давності, даний строк має бути застосований лише до 02.04.2017, оскільки Закон №540-ІХ від 30.03.2020 набув чинності 02.04.2020.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто, позовна давність це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із сплином часу.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строк ів, що містяться у ст. 252-255 ЦК України.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України).

В свою чергу від позивача надійшла заява, згідно якої він просив у разі існування підстав для застосування позовної давності, даний строк застосувати лише до 02.04.2017, оскільки під час дії карантину та воєнного стану в Україні продовжуються строки визначені ст. 257 ЦПК України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено.

За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

З огляду на викладене, на час дії встановленого карантину та воєнного стану, строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, не спливає та на момент звернення позивача з позовом, в разі існування підстав для застосування позовної давності, даний строк має бути застосований лише до 02.04.2017, оскільки Закон №540-IХ від 30.03.2020 набув чинності 02.04.2020.

Отже, у даних спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, в силу пунктів 12,19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову не спливла.

Трирічний строк позовної давності до позовних вимог за період з 01.09.2011 по 01.04.2017 сплив, та у задоволенні таких вимог слід відмовити.

Правова позиція щодо застосування статті 257 ЦК України та пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі № 926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21.

З огляду на викладене, за заявою відповідача суд застосовує позовну давність до цих спірних правовідносин, та з урахуванням приписів пунктів 12,19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, стягує з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги теплопостачання за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 31 177,38 грн.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, розмір яких розрахований за період з 01.03.2020 по 28.02.2022, суд зазначає наступне.

Відповідно до відомості нарахувань інфляційних втрат та 3% річних за останні три роки з 01.07.2020 по 28.02.2022 на адресу: АДРЕСА_1 , боржникам нараховані інфляційні втрати за час прострочення в сумі 4 270,08 грн. та 3% річних у сумі 664,57 грн (а.с.6).

Представник відповідача заперечувала проти складеного позивачем розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних та суд також не погоджується з вказаним розрахунком, вважає його необґрунтованим та обрахованим невірно.

Суд, у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень, не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погодився з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 234/3840/15-ц.

Так, постановою КМУ від 05.03.2022 № 206, яка застосовується з 24.02.2022, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 24.02.2022 по 28.02.2022 включно не підлягають задоволенню.

Так, суд розраховує інфляційні втрати та три відсотки річних за період з 01.04.2020 по 23.02.2022.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних за допомогою модулю «Ліга Закон» судом встановлено, що за період з 01.04.2020 по 23.02.2022 інфляційні втрати складають 937,96 грн, три відсотки річних 274,36 грн

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості за послуги теплопостачання за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 у сумі 31 177,38 грн, інфляційних втрат у розмірі 937,96 грн та трьох відсотків річних у розмірі 274,36 грн, за період з 01.04.2020 по 23.02.2022, а всього 32 389,70 грн.

Даючи оцінку вищезазначеним доказам, у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовна заява КП «Харківські теплові мережі» підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ціна позову 51 973,03 грн. = 100%, сума задоволених позовних вимог 32 389,70 грн. = 62,3 %; сума судового збору, яка була сплачена позивачем 2 684, 00 грн. = 100, 00%, сума судового збору яка підлягає стягненню з відповідача складає 62,3 % = 1672,13 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 223, 265 ЦПК України, ст. ст. 317, 322, 625 ЦК України, ст. 162 ЖК Української РСР, п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005. №630, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: Комунальне підприємство «Житлокомсервіс»про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 у сумі 31 177,38 грн., інфляційні втрати у сумі 937,96 грн. та 3% річних у сумі 274,36 грн., а всього 32 389,70 грн. (тридцять дві тисячі триста вісімдесят дев?ять гривень 70 копійок).

Стягнути в рівних долях з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору по 334,43 грн. (триста тридцять чотири гривні 43 копійки) з кожного окремо.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач:

- Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», місцезнаходження: м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, ;

Відповідачі:

-ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

-ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Третя особа : Комунальне підприємство «Житлокомсервіс», , адреса місцезнаходження: вул. Конторська, буд. 35 ,м. Харків.

Повний текст рішення складено: 05.12.2024

Суддя В. В. Труханович