ПОСТАНОВА

Іменем України

04 листопада 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/4360/23

провадження № 22-ц/4809/1072/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Мурашка С.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 березня 2024 року та додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 травня 2024 року у складі судді Варакіної Н.Б.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позову представник позивача ОСОБА_3 зазначав, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька є інвалідом з дитинства, має діагноз двостороння сенсоневральна глухота, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста Дитячої обласної лікарні.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.10.2012 стягнуті з відповідача аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - щомісячно, починаючи стягнення з 12.09.2012 по 21.10.2027.

Зазначав, що згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 28.04.2023 №103 заборгованість по аліментах боржника ОСОБА_2 станом на 01.04.2023 становить 24 555,50 грн.

В позові також наведено розрахунок заборгованості пені з урахуванням заборгованості по сплаті аліментів, яка становить 32875,46 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням правил ч.1 ст. 196 СК України, якою передбачено, що пеня по аліментах не може бути більшою ніж сто відсотків заборгованості, представник позивача просив стягнути з відповідача пеню за прострочення стягнення сплати аліментів в розмірі 24 555,50 грн.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів наявності заборгованості зі сплати аліментів у відповідача.

Додатковим рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 травня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник позивача зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги розрахунок заборгованості № 103 від 28.04.2023, в якому чітко зазначено, що на підставі примусового виконання виконавчого листа № 1109/8932/12 від 15.10.2012 виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки. Суд вказав, що сума заборгованості становить 3745,00 грн., що не відповідає обставинам справи.

Зазначає, що судом першої інстанції не було застосовано статтю 196 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Посилаючись на правову позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц, сформульовану у постанові від 25 квітня 2018 року, вказує, що у статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов?язання зі сплати аліментів носять періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з?ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов?язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов?язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені,

Представник позивача ОСОБА_3 просив рішення суду та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують правильне по суті і справедливе рішення суду першої інстанції. Вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення - без змін.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.10.2012 стягнуті з відповідача аліменти на користь позивача на утримання доньки, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - щомісячно, починаючи стягнення з 12.09.2012 по 21.10.2027.

Згідно виконавчих проваджень № НОМЕР_1 від 08.11.2012 Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ та № НОМЕР_2 від 12.11.2012 Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ відсутня заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати аліментів.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд зазначив, що позивачем не надано доказів наявності заборгованості зі сплати аліментів у відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Абзацом першим частини першої статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга статті 196 СК України).

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У справі яка переглядається судом першої інстанцій встановлено та не заперечується сторонами, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.10.2012 стягнуті з відповідача аліменти на користь позивача на утримання доньки, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - щомісячно, починаючи стягнення з 12.09.2012 по 21.10.2027.

З розрахунку заборгованості від 28 квітня 2022 року № 103, складеного державним виконавцем Фортечного ВДВС у місті Кропивницький Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) убачається, що станом на 01.04.2023 ОСОБА_2 мав заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 3745,00 грн (а. с. 10).

Разом із цим, відповідачем надано суду копії довідок Фортечного ВДВС у місті Кропивницький Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), у відповідності до яких на виконання виконавчого листа № 2/1109/3653/2012 від 21.10.2009 станом на 01.09.2021, 01.08.2022 та 01.10.2023 заборгованість по аліментах відсутня (а.с.20-22).

На вимогу суду Фортечним ВДВС у місті Кропивницький Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) надані копії виконавчих проваджень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, з яких вбачається, що вони відкриті за заявами позивача від 05.11.2012, подані в різні виконавчі служби.

Провадження № НОМЕР_1 відкрито 08.11.2012 Ленінським ВДВС Кіровоградського МУЮ, а провадження № НОМЕР_2 відкрито 12.11.2012 Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ.

Постановою від 16.03.2017 виконавче провадження № НОМЕР_1 передано до Кіровського ВДВС Кропивницького МУЮ.

З обох проваджень вбачається, що у відповідача відсутня заборгованість зі сплати аліментів.

Для застосування зазначеної вище санкції (стягнення неустойки) до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Суд першої інстанції правильно виходив з відсутності доказів на підтвердження заборгованості відповідача зі сплати аліментів.

За наведених обставин, колегія суддів відхиляє доводи заявника апеляційної скарги про те, що судом не досліджено надані докази та доводи зазначені сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на належних доказах та нормах матеріального та процесуального права і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Щодо оскарження стороною позивача додаткового рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 травня 2024 року, колегія суддів зазначає наступне.

Апеляційна скарга позивача не містить жодних доводів щодо неправомірності ухвалення додаткового рішення суду, представником позивача ОСОБА_3 лише зазначено клопотання про його скасування.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Разом з тим, беручи до уваги наслідки апеляційного перегляду рішення суду та урахувавши характер виконаної адвокатом Юрахом В.М. роботи (підготовка відзиву, клопотань та представництво інтересів клієнта в судовому засіданні), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, а також за відсутності заперечень щодо розміру зазначених адвокатом в заяві про ухвалення додаткового рішення понесених відповідачем цих витрат, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви представника відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача за розгляд справи в суді першої інстанції.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем обставин, на які він посилався в апеляційній скарзі як на підставу скасування рішення суду, відсутність в зв`язку з цим правових підстав для задоволення апеляційної скарги та необхідності скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для їх скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 березня 2024 року та додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді Л.М. Дьомич

С.І. Мурашко