КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на утримання дітей ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 10 000,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття; здійснювати щорічну індексація аліментів на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до закону; стягнути судові витрати у розмірі 7000, 00 грн. (а. с. 1-5).

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що сторони по справі є батьками дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . З лютого 2022 року сторони по справі не проживають разом, діти фактично проживають з позивачкою в Німеччині. Зазначає, що відповідач участі в матеріальному забезпеченні спільних дітей не приймає, офіційно не працює та доходи не отримує. На неодноразові звернення позивачки щодо добровільного утримання спільних дітей не реагує, у зв`язку з чим, остання вимушена була звернутись до суду із вказаним позовом.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28.03.2024 позов задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , по 5000 грн. на кожну дитину щомісячно з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 29.11.2023, до досягнення кожною дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а. с. 159-163).

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, з дати пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 203-204).

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що у апелянта відсутні доходи, а позивачем не надано підтвердження іншого. Крім того, зазначено, що судом не було встановлено, що у платника аліментів наявні витрати, які перевищують його дохід, як то передбачено ч. 3 статті 182 СК України, а позивачем в свою чергу не надано відповідних доказів.

Скаржник зазначає, що суд прийшов до висновку щодо необхідності в задоволені позовних вимогу розмірі 5000 грн., який перевищує мінімальний чи рекомендований розмір виплат визначений статтею 182 СК України.

Посилання позивача на наявність майна у відповідача, не може братись до уваги в силу того, що вказане майно чи кошти за його продаж не є доходом та з них не сплачуються податки. До того, ж позивачка звернулась до суду з питанням про поділ вказаного майна, як спільного, яке отримано в межах спільного життя подружжя.

04.06.2024 ОСОБА_2 , через свого представника подала відзив, в якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу відповідача без задоволення. Відзив обґрунтовує тим, що наприкінці лютого 2022 року ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми переїхала, так як місто Буча знаходилась під окупацією. З цього періоду діти перебувають на утриманні позивача та проживають разом з нею в Німеччині (а. с. 236-239).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини 8 статті 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України).

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначення розміру аліментів суд враховує всі обставини, що мають істотне значення, відповідно до ст. 182 СК України: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно із статтею 7 Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум дітей віком до 6 років - 2563,00 гривні, а дітей віком від 6 до 18 років - 3196,00 гривень.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданим 01.10.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, а саме ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 26.06.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. Батьками в свідоцтві про народження зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 01.02.2018 Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Батьками в свідоцтві про народження зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податку від 19.12.2023 відповідач у період з 4 кварталу 2020 року по березень 2021 року отримував від Київського МЦЗ соціальні виплати, а в квітні 2023 отримав 670 грн. 86 коп., як дохід за цивільно - правовим договором.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів позивачка вказує, що діти перебувають на її утриманні, проживають разом з нею в орендованому житлі в Німеччині, діти потребують відповідного харчування, лікування, освіти. За викладених обставин позивач просила стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі10 000,00 грн. на кожну дитину, щомісяця, починаючи з моменту звернення з даним позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття.

При цьому, відповідач при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, позов про стягнення аліментів визнав, однак враховуючи положення 182 СК України, просить стягувати аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, з дати пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що діти сторін проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації обов`язку по утриманню дітей не досягнуто, тому з метою забезпечення прав дітей на достатній рівень життя для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, судом стягнуто аліменти з відповідача. Зазначено, що з матеріалів справи встановлено наявність у відповідача можливості надавати фінансову допомогу малолітнім дітям, відсутність даних про незадовільний стан здоров`я, який би перешкоджав йому у виконанні батьківських обов`язків щодо його малолітніх дітей, відсутність доказів перебування на утриманні відповідача інших непрацездатних осіб, а також те, що відповідач є особою працездатного віку, та в силу вимог законодавства зобов`язаний вживати заходів щодо матеріального забезпечення дітей, не зважаючи на неотримання офіційної заробітної плати.

Разом з тим, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Дійсно, вартість проживання у Німеччині є більшим, аніж в Україні, однак, визначений судом першої інстанції розмір аліментів у сумі 5 000,00 грн є занадто великим, крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження понесених саме нею щомісячно зазначеної суми на одну дитину.

З огляду на викладене, на думку апеляційного суду, визначений судом першої інстанції розмір аліментів, є завищеним з огляду на те, що обов`язок з утримання дітей покладається законом рівною мірою на обох батьків.

Оскільки, матеріалами справи не доведено дійсний дохід обох батьків, які, згідно норм діючого законодавства, повинні рівноправно утримувати та доглядати дитину, апеляційний суд дійшов висновку про зміну визначеного розміру аліментів судом першої інстанції.

Так з урахуванням одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку станом на 2024 рік, апеляційний суд дійшов висновку про зменшення розміру аліментів на дітей, зокрема на ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з 5000,00 грн. на 3000 грн., та на ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 5000,00 грн. на 4000,00 грн. щомісячно починаючи з 2911.2023 до досягнення кожною дитиною повноліття.

Разом з тим, доводи апелянта на те, що при визначенні розміру аліментів не враховано його матеріальне становище є необґрунтованими, оскільки суд при ухваленні рішення про стягнення аліментів, керувався інтересами дітей, які мають право на гідний рівень матеріального забезпечення.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не зазначено в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (постанова Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 755/14148/18 (провадження № 61-11325св19).

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити з підстав викладених у цій постанові.

Щодо клопотання в якому, ОСОБА_2 , через свого представника подала просила стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 8500,00 грн., суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частин 2, 3 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У постанові Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц, наголошено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.)

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного оскарження судового рішення позивачка надала суду копію договору про надання правової допомоги № 03/06 від 03.06.2024; акту виконаних робіт від 01.08.2024 до Договору про надання професійної правничої допомоги № 03/06 від 03.06.2024; ордер про надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1626853; копію квитанції до прибуткового касового ордера № 07/08-2 від 07.08.2024, згідно якого Адвокатським бюро «Сучкова та Партнери» від ОСОБА_5 , представника ОСОБА_2 за довіреністю прийнято 8 500 грн., підставою для внесення коштів зазначено: договір № 03/06 від 03.06.2024.

З акту від 01.08.2024 убачається, що захищаючи інтереси ОСОБА_2 у апеляційному суді при розгляді справи № 758/14551/23, Бюро було надано такі послуги: формування стратегії у справі, написання відзиву на апеляційну скаргу, направлення стороні, подача до суду; надання консультації ОСОБА_2 ; надання іншої правової допомоги.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Крім того, апеляційним судом при визначенні розміру витрат враховується правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 911/4242/15, про те, що проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу, витраченому адвокатом на виконання робіт.

Окрім цього, ВС наголосив, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Отже, враховуючи обставини справи та відсутність будь-яких заперечень колегія суддів вважає за можливе визначити розмір витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 8 500 грн., яка має бути стягнута в рівних частках - по 4 250 грн. з кожного.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2024 року в частині визначення розміру аліментівзмінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користьОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 (чотири тисячі), 00 грн. щомісячно починаючи з 29 листопада 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користьОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі), 00 грн., щомісячно починаючи з 29 листопада 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят), 00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач

Судді