Провадження № 22-ц/801/2062/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 рокуСправа № 127/10977/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Копаничук С.Г.,

суддів: Медвецького С. К., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»,

відповідач ОСОБА_1 ,

третя особа без самостійних вимог - товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан»,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Жмудя О. О., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача -Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту ,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, без самостійних вимог на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту. Зазначає, що 21.02.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 у електронному вигляді з ідентифікацією особи шляхом надання відповідачу одноразового паролю, було укладено договір про споживчий кредит №3401225 ,за умовами якого відповідачу ОСОБА_1 , шляхом перерахування коштів платіжним дорученням на її картковий рахунок в сумі 9500 грн , було надано кредит строком на 30 днів, з датою повернення 23.03.2021 , сплатою процентів у розмірі 2992,5 грн, що нараховуються за ставкою 1,05% від фактичного залишку кредиту за кожен день та можливістю пролонгації договору в строк, що не перевищує 60 днів та базовою процентною ставкою за користування кредитом - 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом .

Зазначив, що відповідач ОСОБА_1 неналежно виконувала умови договору і припинила повертати наданий кредит в строки, зазначені у договорі.

13 вересня 2021 року за договором відступлення прав вимоги №07Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за вказаним договором споживчого кредиту ТОВ «Діджи Фінанс». Згідно з вказаним договором про відступлення прав, розмір заборгованості відповідачки перед новим кредитором становить 15446,76 грн, з яких: 5408 грн - заборгованість за тілом кредиту ; 9307,26 грн - за відсотками, яку позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь, а також , відшкодувати витрати на правову допомогу у розмірі 6000грн та судовий збір в сумі 3028,00 грн.

Посилаючись на викладене, ТОВ «Діджи Фінанс» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 15446,76 грн.

Рішенням Вінницького міського суду від 29 липня 2024 року позов задоволено . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №3401225 від 21.02.2021 в розмірі 15446,76 грн, з яких: 5408,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9307,26 грн - заборгованість за відсотками.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати ,а у справі ухвалити нове рішення , яким у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував те, що позивачем не підтверджено факту видачі коштів за договором споживчого кредиту ; розмір заборгованості не підтверджується первинними банківськими документами; позивач не надав доказів правонаступництва прав первісного кредитора, а тому не набув права на позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи ,рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду вищевказаним вимогам ст. 263 ЦПК України не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги , суд виходив з того, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість за договором споживчого кредиту у розмірі 15446,76 грн ,яка нею не погашена, розмір такої заборгованості відповідачем не спростований та власних розрахунків з даного приводу нею не надано, а тому дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Однак, колегія суддів з вказаним висновком погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту ч.5 ст.177 ЦПК України позивач повинен підтвердити позов у суді, тобто, зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини на яких грунтуються позовні вимоги. Отже ,він повинен надати суду на підтвердження своїх вимог належні, допустимі, достовірні і достатні докази обставин ,на які він посилається ,як на підставу своїх вимог.

А відтак, у випадку відсутності доказів на підтвердження таких обставин чи не додання їх до позову , він не може посилатися лише на те, що зазначені ним у позові обставини не спростовані відповідачем, оскільки це позбавляє суд можливості перевірити обгрунтованість заявленого позову і встановити дійсні обставини у спірних правовідносинах ,а відповідно й ухвалити законне і обгрунтоване рішення.

Апеляційним судом встановлено, що 21.02.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 у електронному вигляді , з ідентифікацією особи шляхом надання відповідачу одноразового паролю, було укладено договір про споживчий кредит №3401225 ,за умовами якого відповідачу ОСОБА_1 , шляхом перерахування платіжним дорученням №40074060 від 21.02.2021 року на її картковий рахунок коштів в сумі 9500 грн , було надано кредит строком на 30 днів, з датою повернення 23.03.2021 , сплатою одноразово комісії за надання кредиту 731,5 грн, що нараховується за ставкою 7,7% від суми кредиту , сплатою процентів у розмірі 2992,5 грн, що нараховуються за ставкою 1,05% від фактичного залишку кредиту за кожен день та можливістю пролонгації договору в строк, що не перевищує 60 днів та базовою процентною ставкою за користування кредитом - 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом . (п.п.1.1.-1.4,1.5.2,1.6) (а.с.27)

Умови пролонгації строку кредитування передбачені п. 2.3. договору.

До договору додано графік платежів за договором про споживчий кредит № 3401225 від 21.02.2021, паспорт споживчого кредиту № 3401225 від 21.02.2021, в якому визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти. (а.с.35-37)

Також додано анкету - заяву на кредит № 3401225 від 21.02.2021. (а.с.8)

Позичальник ОСОБА_1 за договором зобов`язалась повернути кредитодавцю кредит ,сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. договору термін- до 23.03.2021 року та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.(п.п.1.1.-1.4 договору)

Згідно договору факторингу№ 07Т від 13.09.2021,укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан», останнє передає(відступає) фактору ТОВ «Діджи Фінанс» за плату права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у відповідному реєстрі , а фактор - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» зобов`язується прийняти належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників та оплатити їх на умовах, визначених цим договором(а.с. 44-46).

Однак, за твердженням позивача , станом на час відступлення йому права вимоги 13.09.2021 року у ОСОБА_1 існувала заборгованість у розмірі 15446,76 грн., з яких 5408 грн - заборгованість за тілом кредиту ; 9307,26 грн - за відсотками, яка станом на 20.02.2024 року не погашена.

Як вбачається з матеріалів справи , на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів позивач надав суду платіжне доручення №40074060 від 21.02.2021 року ,згідно якого платник ТОВ «Мілоан» через ТОВ ФК «Елаєнс» перерахував на картковий рахунок МASTERCARD отримувачу ОСОБА_1 9500 грн і тим самим підтвердив надання останній кредитних коштів, в зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про не підтвердження факту видачі їй коштів за договором кредиту , є безпідставними. (а.с.26)

Разом із тим, інші доводи апеляційної скарги щодо не підтвердження позивачем » належними доказами ,зокрема, первинними банківськими документами розміру стягуваної заборгованості ,а також набуття позивачем - ТОВ «Діджи Фінанс прав первісного кредитора, а, відтак , і права на позов, заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

За змістом ч. 3 та 4 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проте ,на підтвердження розміру заборгованості позивач надав суду лише анкету - заяву на кредит(а.с.8); платіжне доручення про перерахування відповідачу кредитних коштів (а.с.26); договір про споживчий кредит(а.с.27-35); графік платежів за договором про споживчий кредит № 3401225 від 21.02.2021, паспорт споживчого кредиту № 3401225 від 21.02.2021, в якому визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти. (а.с.35-37) та так званий «розрахунок заборгованості» , підписаний директором ТОВ «Діджи Фінанс», який по суті таким не є, оскільки не містить необхідних для цього даних ,а лише одну і ту ж саму незмінну суму боргу на час відступлення - 15446,76 грн. за увесь час нарахування(а.с.10).При цьому, як вказано у «розрахунку», заборгованість за тілом кредиту у ньому зазначена 5408 грн. і за відсотками -9307,26 грн, комісія - 0, відтак, разом заборгованість мала б складати 14 715,26 грн., а не заявлені позивачем до стягнення 15446,76 грн.

Суд першої інстанції на зазначені розбіжності уваги не звернув та постановив рішення без документів, які підтверджують розмір заборгованості.

У даній справі сума наданого кредиту склала 9500 грн. ,а заявлена до стягнення сума тіла кредиту - 5408 грн. значно різняться, при цьому відомостей про часткове погашення боргу сторони не надали. Первинних бухгалтерських документів, які підтверджували факт використання кредитних коштів та погашення відповідачкою боргу, позивач не надав.

Реєстр кредитних договорів до договору факторингу №07Т про відступлення прав вимоги від 13 вересня 2021 року сам по собі не підтверджує, зокрема, яку частину тіла кредиту та відсотків за його користування було сплачено відповідачем, а яку частину кредиту сплачено не було, з врахуванням щомісячного платежу у межах строку кредитування.

За відсутності належного розрахунку заборгованості, суд позбавлений можливості встановити суму сплачених позичальником коштів за кредитним договором, а відтак, встановити дійсний розмір заборгованості за тілом кредиту, а також, враховуючи строк дії кредитного договору, перевірити правомірність нарахування банком процентів за кредитом, зокрема, період такого нарахування.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі №334/1746/15-ц Верховний Суд , залишаючи оскаржувані судові рішення про відмову у стягненні заборгованості за кредитним договором без змін ,вказав, що « суд ,дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, правильно виходив із того, що позивачем наданий щомісячний розрахунок заборгованості за кредитним договором, починаючи із 23 квітня 2010 року, який містить загальну суму заборгованості у розмірі 37 843,77 доларів США, при цьому не надано розрахунку заборгованості за кредитним договором за період із 25 травня 2007 року по 22 квітня 2010 року, в який, за твердженням позивача утворилась зазначена заборгованість, тобто позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність стягнення саме такої заборгованості, що є його процесуальним обов?язком. Таким чином, без надання детального розрахунку заборгованості, суд позбавлений можливості перевірити правильність такого розрахунку та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.»

У даній справі позивач надав суду розрахунок заборгованості ,що містить щомісячні показники, починаючи з 13.09.2021 року по 20.02.2024 року, однак він містить загальну суму заборгованості -15 446,76 грн, при цьому не надано розрахунку заборгованості за період із 21.02.2021 року по 13.09.2021 року, в який, за твердженням позивача утворилась зазначена заборгованість, тобто, позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність стягнення саме такої заборгованості, що є його процесуальним обов?язком.

Враховуючи вимоги ст.517 ЦК про те, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен був передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, позивач, як новий кредитор , мав би отримати від первісного кредитора документи та розрахунок заборгованості ,які засвідчували б права ,що передаються, зокрема, що підтверджували б правомірність стягнення саме такої заборгованості та надати їх суду .

Отже, за невиконання позивачем свого процесуального обов`язку та за відсутності у матеріалах справи первинних документів і детального розрахунку розміру заборгованості, суд не має можливості перевірити правильність такого розрахунку та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Як зазначено у ст. 518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Апеляційний суд враховує, що матеріали справи не містять відповіді ОСОБА_1 на претензію ТОВ «Діджи Фінанс», як нового кредитора, а відтак і позиції відповідача щодо розміру заборгованості за кредитним договором.

Також заслуговуючими на увагу є й доводи скарги про ненадання позивачем достатніх доказів набуття ним правонаступництва прав первісного кредитора, а відтак ,і права на позов.

На підтвердження набуття права вимоги за вказаним договором споживчого кредиту від первісного кредитора позивач надав :

- договір факторингу№ 07Т від 13.09.2021,укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан», згідно якого останнє передає(відступає) фактору ТОВ «Діджи Фінанс» за плату права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у відповідному реєстрі , а фактор - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» зобов`язується прийняти належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників та оплатити їх на умовах, визначених цим договором(а.с. 44-46) ;

- незаповнені бланки Додатків до договору факторингу № 07Т від 13.09.2021 під номерами №1,№2,№3,№4,№5,у яких відсутні будь-які конкретні дані, крім назви сторін договору факторингу та їх реквізитів (а.с. 47-49)

- акт приймання - передачі реєстру прав вимог від 13.09.2021до договору факторингу № 07Т від 13.09.2021,згідно якого Клієнт (ТОВ «Мілоан» )передав ,а Фактор ( ТОВ Діджі фінанс) прийняв Реєстр прав вимог від 13.09.2021 року, складений за формою згідно із Додатком №1 до Договору. Кількість боржників :9315 із загальною сумою заборгованості у 200189 234,88 грн.(а.с.50)

З копій платіжних інструкцій вбачається сплата товариством «ДІДЖИ ФІНАНС» товариству «Мілоан» грошових коштів за договором факторингу № 07Т від 13 вересня 2021 року (а.с.64-78)

Разом із тим, належного витягу з Додатку №1 Реєстру прав вимог за встановленою Формою цього додатку та змістом, із зазначенням порядкового номеру боржника ОСОБА_1 у ньому та необхідних даних за встановленою формою, суду не надано.

Наявний витяг з додатку до договору факторингу (а.с.9) не є достовірним доказом передачі позивачу за ним права вимоги до боржника ОСОБА_1 , так як цей витяг не є витягом з Реєстру права вимог , як Додатку №1 до договору факторингу ,не відповідає бланку Форми і змісту Додатку №1 Реєстру права вимог за вказаним договором факторингу ,не містить порядкового номеру у ньому боржника ОСОБА_1 ,а сума вимог щодо переданої загальної заборгованості обчислена із явною арифметичною помилкою. (15446,76 грн, що включає суму заборгованості за тілом 5408грн, суму заборгованості за відсотками 9307,26 грн.(а.с.9)

Отже, оскільки допустимого, достовірного і достатнього доказу перебування у Додатку №1 Реєстру права вимог до боржників під визначеним номером боржниці ОСОБА_1 ,позивач не надав, він не підтвердив набуття ним права грошової вимоги до останньої за договором споживчого кредиту , вказаному у реєстрі боржників .

Таким чином, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи позивач не надав належних та допустимих доказів обставин, на які він посилається , як на підставу своїх вимог , що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, зокрема, на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за кредитним договором та права на її стягнення.

За таких обставин, колегія суддів вважає вищевказані доводи апеляційної скарги підставними , висновки суду про те, що позовні вимоги є доведеними - необгрунтованими, внаслідок чого рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову через недоведеність вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки рішення ухвалене за неповного з`ясування та недоведеності обставин , що мають значення для справи , які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, останнє підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційним судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову, судові витрати понесенні відповідачем за подання апеляційної скарги слід стягнути з позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 липня 2024 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 3633,6 грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: С. Г. Копаничук

судді: С. К. Медвецький

О. С. Панасюк