К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 року місто Київ

справа № 755/5370/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/16041/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Марфіної Н.В. від 24 липня 2024 року у справі за позовом акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року АТ "Універсал Банк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що monobank - це мобільний банк в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank.

4 грудня 2020 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала анкету-заяву, згідно якої, отримала кредит у розмірі 30 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . При цьому, ОСОБА_1 погодилася, що підписана анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між нею та АТ "Універсал Банк" договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на те, що відповідачка не виконує свої зобов`язання, АТ "Універсал Банк" просило стягнути з неї заборгованість, яка станом на 15 січня 2024 року становить 122 204 грн 78 коп. (тіло кредиту).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року позов АТ "Універсал Банк" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Універсал Банк" заборгованість за договором про надання банківських послуг від 4 грудня 2020 року у розмірі 122 204 грн 78 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Універсал Банк" судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами дійсно виникли кредитні правовідносини, позичальниця отримала кошти, не повернула кредит, тому з неї слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 122 204 грн 78 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відому у задоволенні позову.

Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості, оскільки долучені позивачем до позовної зави Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, що також спростовує доводи позивача про те, що вона була ознайомлена з даними умовами. Паспорт споживчого кредиту не може бути належним та достовірним доказом у розумінні статей 77,79 ЦПК України, оскільки він не містить підпису відповідачки і дати його складання.

Крім того, тіло кредиту становить виключно 30 000 грн. З розрахунку заборгованості та руху коштів по картці вбачається, що відсотки сплачені нею Банку, за відсутності погоджених умов, щодо їх сплати, повинні були бути зараховані в рахунок погашення тіла кредиту.

Судом не враховано її заперечення на позов, в яких вона вказувала на підстави, в тому числі обґрунтування, чому розрахунок не повинен братися судом до уваги.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

АТ "Універсал Банк" не скористалось своїм правом на подання відзиву.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належно, надіслала клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що вона перебуває за межами міста Києва та прибуде лише 30 листопада 2024 року. Оскільки доказів на підтвердження обставин викладених у клопотанні про відкладення розгляду справи ОСОБА_1 суду не надала, колегія суддів, з урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України, вважала можливим провести розгляд справи у її відсутність.

Представник АТ "Універсал Банк" в судове засідання також не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що ОСОБА_1 4 грудня 2020 року підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.

Відповідно до пункті 1 анкети-заяви, ця анкета-заява разом із: умовами і правилами обслуговування в АТ "Універсал Банк"у разі надання банківських послуг щодо продуктів (Monobank/Universal Bank), таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/terms; тарифами, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/rates, складають Договір про надання банківських послуг. Підписуючи цю Анкету-заяву власноручним підписом або цифровим власноручним підписом на екрані власного смартфону у Мобільному додатку monobank, вона: підтверджує отримання примірника договору в Мобільному додатку monobank; підтверджує своє ознайомлення та згоду з умовами договору; підтверджує укладення нею договору; зобов`язується виконувати умови договору; підтверджує, що інформація передбачена ч. 2 ст. 12 Закону "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" їй надана шляхом її розміщення у договорі та на офіційному сайті Банку.

У пунктах 2 та 3 анкети-заяви, зокрема зазначено, що виходячи з того, що ця анкета-заява також є заявою на відкриття рахунку, просить відкрити поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні на її ім`я ОСОБА_1 та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку.

Згідно довідки про наявність рахунку від 20 травня 2024 року ОСОБА_1 видано картку № НОМЕР_1 , тип картки: "Чорна картка", яка активна до 10/24.

Згідно довідки про розмір встановленого кредитного ліміту, за карткою № НОМЕР_1 , 4 грудня 2020 року встановлено кредитний ліміт - 6 000 грн, 1 липня 2021 року встановлено кредитний ліміт - 30 000 грн.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 4 грудня 2020 року вбачається, що станом на 15 січня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 складає 122 204 грн 78 коп. загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Відповідно до руху коштів по картці від 20 травня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 дійсно користувалася наданою їй кредитною карткою, шляхом, зокрема поповнення мобільного телефону, витрат у розстрочку за придбаний товар, купівлі продуктів в магазині, перерахування кредитного ліміту фізичним особам, придбання товарів в аптеці тощо.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтями 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11, частини 2 статті 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір (оферту), відповіді про прийняття цієї пропозиції (акцепту), яка має бути повною і безумовною (статті 640-642 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010).

На підтвердження факту укладення кредитного договору позивачем надано суду фотокопію анкети-заяви до договору про надання банківських послуг від 4 грудня 2020 року, яка містить власноручні підписи представника банку та позичальника ОСОБА_1 із світлокопіями її паспорту та РНОКПП, а також печатку Monobank АТ "Універсал Банк", що свідчить про дотримання сторонами письмової форми кредитного договору.

Згідно частини 2 статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, він вважається укладеним в письмовій формі.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні регламентовані Законом України "Про електронну комерцію", який визначає порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, а також права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно статті 3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин 3-6,8 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про електронну комерцію"моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або

електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Встановлено, що форма та порядок укладання договору відбулась саме у змішаній формі - підписання позичальником заяви-анкети до договору про надання банківських послуг monobank шляхом засвідчення генерацією ключової пари з особистим ключем та відповідним їй відкритим ключем, який в подальшому також буде використовуватися для накладеного удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Зазначені дії свідчать про укладання електронного договору у спрощеній формі (не у вигляді окремого документу).

Також встановлено, що без ознайомлення з Умовами обслуговування рахунків особи в АТ "Універсал Банк" та Тарифами за карткою Monobank подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням анкети-заяви ОСОБА_1 підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 2 листопада 2021 року у справі №243/6552/20, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, від 12 червня 2021 року у справі №524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20.

Відтак висновок суду першої інстанції про те, що позивачем доведено на підставі належних доказів погодження між сторонами всіх суттєвих умов договору, що саме ці, а не будь-які інші Умови та Правила розуміла відповідач під час укладання договору, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах Закону України "Про електронну комерцію".

При цьому колегія суддів приймає до уваги вимоги процесуального закону, який покладає тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах №910/18036/17 від 2 жовтня 2018 року, №917/1307/18 від 23 жовтня 2019 року.

У цій справі позивачем доведено на підставі належних доказів, з урахуванням особливостей проєкту monobank, волевиявлення сторін на укладення правочину, зокрема погодження банком заявки позичальника на його укладення, а також підставності стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі, заявленому до стягнення та не спростованого відповідачем.

Висновки суду першої інстанції про доведеність суми боргу є обґрунтованим, оскільки обов`язок доказування - це міра належної поведінки особи, що бере участь у

судовому процесі, а не суду. Тоді як пасивна поведінка позичальника, обізнаної із умовами кредитування та його часткове виконання, що також убачається із змісту розрахунку в графі "сума погашення за наданим кредитом", не може бути підставою для звільнення його від виконання зобов`язання та повернення боргу за тілом кредиту.

Колегія суддів також вважає не обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що заявлений банком розмір заборгованості за кредитом є більшим за існуючий ліміт на картковому рахунку, адже з урахуванням положень підпункту 5.23. пункту 5 Розділу II Умов, Кредит збільшено на суму заборгованості за договором по відсоткам, оскільки на рахунку клієнта не вистачало власних коштів для оплати вказаної заборгованості, тобто виник, передбачений договором овердрафт.

Збільшення кредитного ліміту на підставі підпункту 5.22 Розділу II Умов можливе лише на прострочену заборгованість, яка з урахуванням положення пункту 5.16 Розділу II Умов настає у разі порушення терміну сплати щомісячного платежу понад 90 днів, а розрахунком заборгованості та випискою по рахунку доведено факт виникнення прострочення понад 90 днів.

Крім того, як вбачається із виписки по рахунку ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, банком списувалися кошти з відповідачки за користування нею кредитним лімітом кредитної картки протягом всього часу користування кредитними коштами.

Отже, протягом тривалого періоду часу відповідачкакористувалась кредитними коштами, за що банк регулярно здійснював списання відсотків за користування кредитним лімітом. Однак матеріли справи не містять доказів, що з моменту встановлення кредитного ліміту за кредитним рахунком та з моменту першого списання відсотків, позивач висловила незгоду з такими діями банку, з посилання на непогодження умов щодо сплати відсотків, тощо.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 6 грудня 2007 року)

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто в схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Очевидно, що дії відповідачки, щодо заперечень погодження умов щодо сплати відсотків за користування кредитним лімітом кредитної картки, суперечить її попередній поведінці, що проявлялася у сплаті нею відсотків за користування кредитним лімітом, які нараховувалися та списувалися банком і єнедобросовісними.

Аналогічний висновок, висловлений у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору, зокрема в частині умов щодо нарахування відсотків, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. З виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що банк списував відсотки за ставкою 3,1% на місяць, тобто 37,2% річних.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідачка зверталася до суду позовом про визнання недійсними та неправомірними умов щодо сум відсотків, які списувалися банком протягом трьох років користування кредитним лімітом.

В матеріалах справи також відсутні належні докази, що Банком невірно здійснено розрахунок заборгованості, якими, зокрема, можуть бути висновок експерта (спеціаліста), щодо розміру відсотків.

Дійсно, з виписки вбачається, що Банком списувалися кошти по відсоткам за користування кредитним лімітом, однак встановлення кредитного ліміту лише надає клієнту можливість використати суму кредитного ліміту або утриматися від її використання, а зобов`язання з повернення кредитних коштів залежить лише від волевиявлення клієнта.

Тобто, відповідачка на власний розсуд вирішувала чи використовувати наданий їй кредитний ліміт чи утриматися від його використання. Ключовим моментом є власне дії відповідачки з ініціювання платіжної операції за рахунок не власних коштів, а за рахунок кредитних коштів, що становить собою операцію з кредитування рахунку, чим фактично акцептувала пропозицію Банку з кредитування рахунку в обсязі та в межах кредитного

ліміту, що свідчить про прийняття та схвалення власними діями факту кредитування рахунку в обсязі, що визначено самим скаржником вчиняючи саме таку кількість транзакцій, і в такому обсязі, в якому вона вважала за доцільне використати запозичені кошти.

Таким чином, надана позивачем виписка за картковим рахунком ОСОБА_1 , підтверджує обставини видачі кредиту, його розміру, а також заборгованості по кредиту, розмір якої відображено у розрахунку заборгованості та не спростовано контррозрахунком відповідачки.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в повному обсязі є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: