Справа № 754/2455/24
У Х В А Л А

Іменем України

23 лютого 2024 року м. Київ

Суддя Деснянського районного суду міста Києва Бабко В.В., перевіривши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" в особі директора Латанюк Наталії Вікторівни про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, покладання на ОСОБА_2 , яка винна в незаконному звільненні, обов`язку покрити шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою працівником часу вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 78142,20грн, моральну шкоду в розмірі 20000,00грн. Покласти на директора Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" Латанюк Наталію Вікторівну, як винну особу в його незаконному звільненні, обов`язок покрити шкоду у розмірі 78142,20грн, яка була заподіяна підприємству у зв`язку з оплатою позивачу, часу вимушеного прогулу.

Позовна заява не відповідає вимогам статей 175 та 177 ЦПК України, а саме:

- не доданий документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому законом порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як убачається з позовної заяви, позивач зокрема просить суд, стягнути моральну шкоду та покласти на директора обов`язок покрити шкоду за час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже пункт 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» містить виключний перелік підстав для звільнення від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, а тому не поширюється на вимоги позивача про стягнення моральної шкоди та покладення на директора обов`язок покрити шкоду за час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року (Справа N 910/4518/16, Провадження N 12-301гс18).

Зокрема відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), то така вимога є немайновою, а тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою, а вимога про відшкодування моральної шкоди в інший (немайновий) спосіб є немайновою вимогою.

Тобто, вимога про відшкодування моральної шкоди, що визначена у грошовому вимірі та що складає ціну матеріальних вимог, є майновою вимогою, а тому, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 08 листопада 2019 року у справі № 400/100/19 (К/9901/29662/19) та постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц (61-2367св18).

Крім того, вимога позивача про покладання обов`язку на директора Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" Латанюк Наталію Вікторівну, відноситься до вимог немайнового характеру, за яку, відповідно до Закону України «Про судовий збір» необхідно сплатити судовий збір.

Частиною 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" встановлено за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

З огляду на викладене вище, оскільки позивачем, окрім вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за яку він звільняється від сплати судового збору, заявлено інші вимоги майнового та немайнового характеру, які підлягають оплаті судовим збором, позивачу потрібно сплатити судовий збір у розмірі, який визначено законом, надавши відповідний підтверджуючий документ про його сплату або докази про звільнення від сплати судового збору.

Відтак, відповідно до Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою - ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (тобто 1211,20грн). За подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20грн).

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, за змістом наведених вище норм закону позивачі мають пільги зі сплати судового збору виключно за позовними вимогами, що стосуються стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. За іншими позовними вимогами у трудових спорах позивачі не звільняються від сплати судового збору.

Зазначене узгоджується із висновками, викладеними в Постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі №755/12623/19.

Відповідно до частин 1, 2 статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Керуючись Законом України «Про судовий збір», ст. 185 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" в особі директора Латанюк Наталії Вікторівни про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, покладання на ОСОБА_2 , яка винна в незаконному звільненні, обов`язку покрити шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою працівником часу вимушеного прогулу - залишити без руху.

Встановити строк для усунення недоліків протягом трьох днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. В разі не усунення недоліків позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала складена та підписана 23.02.2024.

Суддя В.В. Бабко