ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» лютого 2024 року

м. Харків

справа № 953/24730/21

провадження № 22ц/818/730/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 , представниця позивачки - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 , представниця відповідача - ОСОБА_4

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2023 року в складі судді Зуба Г.А.

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що вона з відповідачем з 17 серпня 2012 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2020 року. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає з нею. Угоди про утримання дитини не досягнуто. Відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дочку.

Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 у розмірі частини від суми заробітку або доходу щомісяця, починаючи із дня пред`явлення позову і до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вирішити питання щодо судових витрат.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задоволено; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць звернуто до негайного виконання.

У жовтні 2023 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2023 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення суду - залишено без задоволення.

На вказане заочне рішення суду ОСОБА_3 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково та стягувати з нього аліменти на користь позивачки на утримання дочки в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 24 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття за вирахуванням 64 000,00 грн, які він сплатив за відповідний період позивачці добровільно, та 72 478,24 грн, які вже були стягнуті з нього на користь позивачки в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_5.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заочне рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням матеріального права. Справу розглянуто без його належного повідомлення про дату, час та місце розгляду. Він не проживає за місцем реєстрації, оскільки з 2015 року проходить службу в Збройних Силах України та безпосередньо брав участь у бойових діях, про що позивачці відомо. Судові повістки на його ім`я повернуті за відсутністю адресата за вказаною адресою, а довідка про доставку SMS-повідомлення не є доказом його належного повідомлення про розгляд справи, адже заяву про отримання таких повідомлень до суду він не подавав. Судом не враховано, що він в добровільному порядку здійснював перерахування коштів на утримання дочки на рахунок колишньої дружини, що підтверджується платіжними інструкціями. У разі виконання заочного рішення суду ці кошти будуть стягнуті з нього повторно. Також не враховано, що він перебуває у другому шлюбі, від якого має ще двох дітей. На даний час його дружина не працює та отримує лише соціальну допомогу, адже доглядає за дітьми, отже сім`я перебуває на його утриманні. Його син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має хворобливий стан здоров`я, ураження центральної нервової системи, що потребує витрат на його лікування і оздоровлення. Він є військовослужбовцем та командиром взводу, забезпечення його та його взводу державою проводиться не на належному рівні, у зв`язку з чим він також несе витрати. Крім того, частина його щомісячного доходу іноді перевищує 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, тобто у разі виконання заочного рішення суду будуть порушені вимоги закону щодо верхньої межі стягнення аліментів.

07 лютого 2024 року ОСОБА_1 через представника подала до суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в якому просила відмовити у її задоволенні та залишити заочне рішення суду без змін. Вказала, що доводи відповідача про неналежне повідомлення про розгляд справи спростовуються довідкою про доставку SMS-повідомлення та заявою його представника про ознайомлення з матеріалами справи. Відповідач не позбавлений права на звернення до суду із заявою про зменшення розміру аліментів. Часткова добровільна сплата аліментів не є підставою для скасування рішення, та відповідач може надати цю інформацію виконавцю, що буде враховано під час нарахування аліментів.

14 лютого 2024 року ОСОБА_3 через представника за допомогою системи «Електронний суд» подав додаткові пояснення у справі. Вказав, що заява його представника про ознайомлення з матеріалами справи зареєстрована судом вже після ухвалення судового рішення, а довідка про доставку SMS-повідомлення не є доказом його належного повідомлення про розгляд справи. Під час ухвалення судового рішення не враховані істотні обставини справи, та позов про зменшення розміру аліментів не буде належним способом захисту. Акцентував увагу на тому, що він є військовослужбовцем, у зв`язку з чим несе значні витрати.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду - залишити без змін.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з урахуванням обставин справи відповідач має сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі частини всіх доходів щомісячно.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 17 серпня 2012 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2020 року (а. с. 3-5).

Від шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 2).

ОСОБА_3 є офіцером Збройних Сил України. З 14 травня 2015 року перебував на військовій службі, брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Наразі перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . З 01 квітня 2023 року по 01 вересня 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російською федерацією проти України, що підтверджується посвідченням офіцера № НОМЕР_2 , довідками Військової частини НОМЕР_1 від 11 жовтня 2023 року, від 14 вересня 2023 року, військової частини НОМЕР_3 від 05 квітня 2016 року, військової частини НОМЕР_4 від 07 січня 2017 року, витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 02 грудня 2016 року (а. с. 46-52, 100).

Як вбачається з платіжних доручень ОСОБА_3 перераховував кошти на рахунок ОСОБА_1 , а саме: 02 березня 2022 року - 4 000,00 грн, 25 березня 2022 року - 5 000,00 грн, 14 квітня 2022 року - 5 025,13 грн, 08 травня 2022 року - 5 025,26 грн, 09 червня 2022 року - 5 025,39 грн, 23 червня 2022 року - 5 025,52 грн, 07 липня 2022 року - 5 025,65 грн, 14 серпня 2022 року - 5 025,78 грн, 08 вересня 2022 року - 5 025,91 грн, 30 вересня 2022 року - 10 050,00 грн, 09 листопада 2022 року - 5 025,13 грн, 16 грудня 2022 року - 5 025,13 грн (а. с. 53-64).

ОСОБА_3 з 06 листопада 2020 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 (а. с. 65).

У 2022 та 2023 році ОСОБА_7 отримувала доходи лише від Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області, що підтверджується відомостями з Пенсійного фонду України (а. с. 68-70).

ОСОБА_3 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 66, 67).

ОСОБА_6 має діагноз: інші ураження нервової системи, не класифіковані в інших рубриках, синдром легких тонусних порушень як наслідок гіпоксично-ішемічного ураження ЦНС, затримка мовлення, що підтверджується медичною документацією (а. с. 71-83).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Вказаною нормою не передбачено звільнення від такого обов`язку в разі неможливості його виконання.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи, що відповідач є працездатним, працевлаштований, має задовільний стан здоров`я, не має будь-яких стягнень за іншими виконавчими листами, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки у розмірі частини усіх його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначення аліментів у такому розмірі не буде порушувати основні соціальні гарантії, закріплені Конституцією України та законами України (зокрема, Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 N 2017-III, Законом України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 N 966-XIV), що включають право відповідача на достатній життєвий рівень для себе, не нижчий прожиткового мінімуму.

Доводи ОСОБА_3 щодо того, що він перебуває у другому шлюбі та має двох дітей, його дружина не працює та отримує лише соціальну допомогу, а син має хворобливий стан здоров`я, що потребує витрат на його лікування і оздоровлення колегія суддів не приймає до уваги, адже з огляду на обов`язок батьків утримувати дитину (стаття 180 СК України) відповідач повинен надавати утримання як дитині від першого шлюбу, так і дітям від другого шлюбу.

Колегія суддів звертає увагу відповідача, що всі діти мають рівні права щодо належного рівня життя, достатнього для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, як того вимагає стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства».

Крім того, відповідно до положень частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, ОСОБА_3 не позбавлений права в подальшому звернутися до суду з позовом про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на утримання дочки за наявності для того відповідних підстав.

Посилання відповідача на те, що він є військовослужбовцем та командиром взводу, забезпечення його та взводу державою проводиться не на належному рівні, у зв`язку з чим він несе витрати, також не можуть бути взяті до уваги, оскільки ці витрати не можуть покриватися за рахунок коштів на утримання дитини, та це не є обставиною, що підлягає врахуванню при визначенні розміру аліментів.

Доводи ОСОБА_3 щодо того, що він в добровільному порядку здійснював перерахування коштів на утримання дочки на рахунок колишньої дружини, та у разі виконання заочного рішення суду ці кошти будуть стягнуті з нього повторно є безпідставними, оскільки відповідач не позбавлений права надати відповідні докази сплати аліментів державному виконавцю та вимагати здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів на цій підставі.

Твердження ОСОБА_3 щодо того, що частина його щомісячного доходу іноді перевищує 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку також є необґрунтованими, оскільки вказане обмеження передбачено у разі звернення до суду із заявою про видачу судового наказу (частина 5 статті 183 СК України), а не з позовом.

Доводи ОСОБА_3 щодо того, що справу розглянуто без його належного повідомлення про дату, час та місце судового розгляду, спростовуються матеріалами справи, в яких міститься судова повістка на ім`я відповідача, направлена за адресою його реєстрації, на 28 лютого 2023 року о 09:00 годині, повернута до суду без вручення з причини «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 20).

У разі якщо процесуальний документ направлено судом за належною адресою, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата чи відмову від одержання, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

У тому випадку, якщо зазначено, що «адресат відмовився» чи «адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до положень пунктів 3, 4 частини 8 статті 128 ЦПК судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/1, 30 листопада 2022 року у справі №760/25978/13-ц, 31 серпня 2022 року у справі №760/17314/17.

Отже, оскільки судову повістку повернуто до суду з причин відсутності адресата, ОСОБА_3 вважається таким, що повідомлений належним чином про судове засідання.

Крім того, судом додатково вжито заходи щодо повідомлення відповідача шляхом направлення SMS-повідомлення на номер телефону, що є актуальним, та сам ОСОБА_3 вказує цей номер телефону і в апеляційній скарзі. До того ж, 28 лютого 2023 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9 подавав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи, що також свідчить про обізнаність відповідача про перебування справи у провадженні суду.

Доводи відповідача про участь у бойових діях на час розгляду справи не підтверджуються належними доказами, оскільки з довідки військової частини вбачається, що ОСОБА_3 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 01 квітня 2023 року по 01 вересня 2023 року.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а заочного рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 26 лютого 2024 року.