ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7558/24 Справа № 233/1131/23 Суддя у 1-й інстанції - Бєлостоцька О.В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

за участю секретаря Бортник В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2023 року у справі №233/1131/24 за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги теплопостачання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 червня 2024 року,

встановив:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відстрочення виконання рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2023 року у справі №233/1131/24 за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги теплопостачання.

Просив відстрочити виконання рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2023 року у цивільній справі № 233/1131/23 за позовом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги теплопостачання на період дії військового стану, посилаючись на те, що військовий стан, який є надзвичайною подією, істотно впливає на його фінансове становище та можливість виконати рішення суду в установлені строки

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 червня 2024 року заява ОСОБА_1 залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 червня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його вимоги та відстрочити виплати на період воєнного стану.

В апеляційній скарзі, не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, зазначає, що після звільнення з Національної поліції України з 11.01.2024 року при сталих необхідних видатках на утримання сім`ї, його доходи складаються виключно з надходжень у вигляді пенсії. Ситуація, що склалася з появою заборгованості за надання послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 напряму пов`язана зі збройною агресією російської федерації по відношенню до України. В першу чергу через те, що у цій квартирі ніхто не проживає з часу збройної агресії і вона була прямим економічним тягарем спочатку для батьків заявника, а потім після успадкування і його через неможливість її продажу. До того ж, перебування економіки держави у складному положенні під час воєнного стану, заважає йому працевлаштуватися за фахом і паралельно з пенсією отримувати необхідний для нормального існування щомісячний дохід, який би надав змогу розплатитися з заборгованістю.

Посилається, що він не згоден з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції не тому, що не хоче виплачувати заборгованість, визначену рішенням суду, а тому що не має реальної можливості це робити, не завдаючи економічної шкоди своїм неповнолітнім дітям, не має інших доходів окрім пенсії, його фінансова ситуація безпосередньо пов`язана зі збройною агресією російської федерації по відношенню до України і є її результатом.

Сторони подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2023 року у справі №233/1131/23 суд першої інстанції, з урахуванням принципів розумності та справедливості, інтересів як боржника, так і стягувача, а також того, що рішення суду є обов`язковим до виконання і ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної заяви.

Апеляційний суд в цілому погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію пр. захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2023 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 лютого 2024 року, позов ОКП «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги теплопостачання задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги теплопостачання за період часу з березня 2020 року по січень 2023 року включно в розмірі 22 164,93 гривень, заборгованість за абонентське обслуговування з 01.10.2020 року до 01.02.2023 року в розмірі 431,76 гривень, інфляційні збитки за період 01.04.2020 року до 23.02.2022 року в розмірі 4002,24 гривень, 3% річних за період 01.04.2020 року до 23.02.2022 року у сумі 915,98 гривень, а всього 27 514,91 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги теплопостачання за період часу з березня 2020 року по січень 2023 року включно в розмірі 11 082,46 гривень, заборгованість за абонентське обслуговування з 01.10.2020 року до 01.02.2023 року в розмірі 215,88 гривень, інфляційні збитки за період 01.04.2020 року до 23.02.2022 року в розмірі 2001,12 гривень, 3% річних за період 01.04.2020 року до 23.02.2022 року у сумі 457,99 гривень, а всього 13 757,45 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2023 року набрало законної сили 29 лютого 2024 року.

Матеріали справи не містять відомостей про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2023 року.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно ст. 124 Конституції України, ст. 18 ЦПК України судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для виконання для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси осіб і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Розстрочка виконання рішення суду - це розподіл виконання рішення на частини, що підлягають виконанню протягом певного періоду часу або через певні періоди часу, що призводять до перенесення строку виконання рішення на пізніші періоди, зокрема, полягає в розподілі належних до сплати сум платежу на певні частини із встановленням конкретного строку для виконання кожної з визначених частин рішення.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також ч. 1ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо, тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Отже, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення та розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Виходячи з вимог ст. 435 ЦПК України та ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», відстрочення та розстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і у порядку, передбаченому чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

При розгляді заяв щодо відстрочення/розстрочення виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання строків відстрочення/розстрочення виконання рішення, при цьому надання відстрочки/розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника та має бути компромісом між заінтересованими особами.

Таким чином, системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті10Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26 червня 2013 року, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Розстрочення означає виконання рішення частками, встановленими судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо). Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Схожого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 14 липня 2020 року у справі № 908/1884/19.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Звертаючись до суду з заявою про відстрочення виконання рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2023 року у цивільній справі №233/1131/23 за позовом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги теплопостачання на період дії військового стану, ОСОБА_1 посилався на те, що військовий стан, який є надзвичайною подією, істотно впливає на його фінансове становище та можливість виконати рішення суду в установлені строки

До заяви ОСОБА_1 додав копію свідоцтв про народження дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та довідку про доходи, згідно якої підтверджено отримання ОСОБА_1 пенсії станом на березень 2024 року в сумі 10 701,49 гривень на місяць.

Отже, до поданої заяви про відстрочення виконання судового рішення заявник ОСОБА_1 на підтвердження свого скрутного матеріального становища, надав тільки відомості про розмір його пенсії. При цьому будь-якої інформації про можливі інші доходи, про наявність майна за рахунок якого може бути погашено заборгованість визначену судовим рішенням, не надав.

Таким чином, посилання на скрутне матеріальне становище відповідача, несприятливу фінансово-економічну та безпекову ситуацію в України, враховуючи ступінь вини відповідача у виникненні спору, розмір заборгованості, не свідчать про винятковість причин невиконання рішення суду, а тому не можуть бути підставою для відстрочення виконання рішення суду.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що складне матеріальне становище не свідчить ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не може бути підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Жодних обмежень щодо виконання судових рішень на період дії воєнного часу діючим законодавством не передбачено.

З огляду на вищезазначене, посилання заявника та зазначені ним доводи не є тими виключними обставинами, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Таким чином, розглядаючи заяву, суд першої інстанцій правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази й надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, та, як наслідок ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без змін відповідно статті 375 ЦПК України.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що правових підстав для його скасування немає, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, понесені судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції слід залишити за ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 04 грудня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста