Справа № 156/1185/24
Провадження № 2/156/355/24
Рядок статзвіту № 68
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 листопада 2024 року сел.Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Комзюк Н.Н.

за участю секретаря судового засідання - Мороко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Жук Ю.Б. звернувся через систему «Електронний суд» до Іваничівського районного суду Волинської області з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить розірвати укладений між сторонами шлюб, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 10 червня 2008 року сторони перебувають у шлюбі. Від даного шлюбу спільних дітей вони не мають, спільне життя не склалось у зв`язку із втратою взаєморозуміння та відчуття любові один до одного. Примирення та спільне життя з відповідачем не можливе, спільне господарство не ведеться, шлюб існує лише формально.

Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 04 жовтня 2024 дану цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у спрощеному порядку з викликом сторін.

Представник відповідача адвокат Старков І.О. 28.10.2024 подав через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову, стягнути з позивача судові витрати на правову допомогу у розмірі 10000 гривень; роз`яснити позивачу, що він вирішити питання про розірвання шлюбу з відповідачем через органи ДРАЦС.

В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що подружжя дійсно не має дітей, а тому відсутні обставини, які б унеможливлювали розірвання шлюбу через органи ДРАЦС. При цьому, відповідач не заперечує та не ухиляється проти розірвання шлюбу з відповідачем у позасудовому порядку. Тобто, сторонами не використано можливість розірвати шлюб між подружжям, яке не має дітей у порядку, визначеному Сімейним кодексом України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вказував, що судових витрат, які позивач просить стягнути з відповідача, можна було б уникнути у разі звернення сторін із заявою про розірвання шлюбу до органів ДРАЦС, а тому їх стягнення з відповідача не відповідатиме принципу справедливості, оскільки, у разі звернення із заявою про розірвання шлюбу до органів ДРАЦС, витрати становитимуть всього 8, 50 грн. Додав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, понесених відповідачем за надану правничу допомогу становить 10 000 грн.

Від представника позивача адвоката Жука Ю.Б. 31.10.2024 через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив у якій зазначено, що до подачі позову відповідач заперечувала проти розірвання шлюбу через органи ДРАЦС та всіляко ухилялася від розірвання шлюбу, як через органи ДРАЦС так і в судовому порядку, відмовлялась надати оригінал свідоцтва про шлюб, через що позивач був змушений отримати повторне свідоцтво про шлюб. Електронне листування позивача з відповідачем датоване лише 04 жовтня 2024 року, тобто після подачі позову, що свідчить про затягування процесу розірвання шлюбу. Додав, що заявлений відповідачем орієнтований розрахунок суми судових витрат є неспівмірним із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, який також не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру, оскільки дана справа не потребує спеціальних знань, а тому заявлений розмір судових витрат підлягає зменшенню.

Від представника відповідача адвоката Старкова І.О. через систему «Електронний суд» 01.11.2024 надійшли заперечення у яких зазначено, що отримання свідоцтва про шлюб позивачем повторно жодним чином не може свідчити про ухилення відповідача від розірвання шлюбу через органи ДРАЦС. Електронне листування також ніяк не вказує на затягування процесу розлучення, а навпаки підкреслює готовність відповідача на розлучення, але саме через органи ДРАЦС, оскільки це є більш прийнятним для відповідача. У відповіді на відзив зазначено, що сторони не зустрічались для обговорення розлучення, а ні до подачі позовної заяви до суду, а ні після, що підтверджує відсутність спору. Додав, що заявлений розмір судових витрат на правову допомогу є обґрунтованим та співмірним з часом витраченим на дану справу, а тому підлягає до стягнення з позивача у повному обсязі.

Представник позивача -адвокат Жук Ю.Б. подав до заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача адвокат Старков І.О. у відзиві просив провести розгляд справи без участі сторони відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 10 червня 2005 року виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області, актовий запис №6, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (виданого повторно) серії НОМЕР_1 . Дошлюбне прізвище відповідача « ОСОБА_3 ».

Від вказаного шлюбу сторони дітей не мають, про що зазначено у позові та заявах сторін по суті справи.

Як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем не склалось. Після його мобілізації у 2023 році попередні сімейні стосунки розладилися, відповідач втратила інтерес до його життя, не бачить майбутнього сім`ї та розвитку відносин. Погляди на сімейне і подружнє життя у них несумісні, що і стало наслідком припинення спільного проживання, подружніх стосунків та ведення спільного господарства, тобто шлюб існує лише формально.

Сторона відповідача дані обставини не заперечувала, однак наголошувала, що відповідач була не проти розірвати шлюб у позасудовому порядку, оскільки спільних дітей вони не мають, однак позивач проігнорував таку можливість. При цьому, подання спільної заяви про розірвання шлюбу до органів ДРАЦС не понесло б за собою значних витрат, які сторони несуть при розгляді справи у суді. Таким чином, сторона відповідача вказувала, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки перешкоди для розірвання шлюбу у позасудовому порядку відсутні.

Згідно із ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст.106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу.

Аналіз вказаної статті свідчить про право, тобто можливість подружжя, яке не має дітей, звернутись до органу державної реєстрації актів цивільного стану із спільною заявою про розірвання шлюбу.

Однак, чинне законодавство України не містить обов`язку досудового врегулювання спору при розірванні шлюбу, як і не містить обов`язку подружжя, яке не має дітей, до подачі до суду позовної заяви про розірвання шлюбу, звертатись до органів ДРАЦС із відповідною заявою.

У даному випадку позивач скористався своїм правом на розірвання шлюбу саме у судовому порядку шляхом подання позовної заяви, що відповідає положенням ст.110 СК України, яка містить певні обмеження щодо розірвання шлюбу, однак у даній справі таких обставин судом не встановлено.

Згідно з положеннями ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У судовому засіданні об`єктивно встановлено, що подальше спільне життя із збереженням шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Бажання щодо відновлення свого дошлюбного прізвища відповідач не виявила.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка (ст.24 СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ст.104 СК України). Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України).

Суд дійшов висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 983,96 грн, який з огляду на задоволення позову та положення ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також позивачем заявлено до стягнення 3027,50 грн. витрат понесених за надану правову допомогу.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Так, понесені позивачем судові витрати підтверджуються наявними у матеріалах справи документами, а саме:

- ордером про надання адвокатом Жуком Ю.Б. правничої допомоги ОСОБА_4 №1111779 від 02.10.2024;

- договором про надання правової допомоги від 01 жовтня 2024 року, укладеним між ОСОБА_4 та адвокатом Жуком Ю.Б., предметом якого є надання юридичної допомоги у цивільній справі про розірвання шлюбу. Відповідно до п.4.3. вказаного договору, за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар із розрахунку 40% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством на день надання правової допомоги за годину роботи адвоката по даній справі;

- актом приймання передачі наданих послуг від 02.10.2024. Відповідно до вказаного акта позивач отримав послуги, які складаються з оформлення позовної заяви, копіювання документів, подання позовних документів до суду. Витрачено 2,5 години, вартість послуг становить 3027,50 грн. (3028х0,4 = 1211,20);

- квитанцією до прибуткового касового ордера №41 від 02.10.2024, відповідно до якого адвокат Жук Ю.Б. прийняв від ОСОБА_4 3027,50 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним факт надання позивачу правової допомоги за умовами вищевказаного договору від 01 жовтня 2024 року, а також понесення ним фактичних витрат за надання такої допомоги у розмірі 3027,50 грн.

У заявах по суті справи сторона відповідача просила відмовити у стягненні судових витрат посилаючись на те, що таких витрат можна було б уникнути у разі звернення сторін із заявою про розірвання шлюбу до органів ДРАЦС, а тому їх стягнення з відповідача не відповідатиме принципу справедливості.

Судом вже надано відповідну оцінку доводам сторони відповідача щодо необхідності звернення із заявою про розірвання шлюбу саме до органів ДРАЦС, при цьому з клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, сторона відповідача до суду не зверталась.

Враховуючи задоволення позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі, відсутність заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу, яка заявлена до стягнення, суд дійшов висновку, що відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 3027,50 грн, оскільки стороною позивача надано суду достатні та належні докази, які свідчать про отримання та фактичну оплату позивачем правової допомоги, а заявлений розмір понесених витрат за правничу допомогу, на переконання суду, є співмірним із предметом даного позову.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76 - 81, 89, 141, 263 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 10 червня 2005 року виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області, актовий запис №6, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3027,50 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Відповідно до вимог п.4 ч.5 ст. 265 ЦПК України:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.Н. Комзюк