КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/4804/22-ц Головуючий у суді І інстанції Остапчук Т.В.
Провадження № 22-з/824/271/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(д о д а т к о в а)

14 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у нерухомому майні,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у нерухомому майні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка ОСОБА_3 померла.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просив припинити право власності ОСОБА_2 на 1/12 частки у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 8-1346, виданого 20 листопада 2015 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Оліянчук С.С., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, з виплатою йому іншим співвласником ОСОБА_1 грошової компенсації в сумі 173 483,58 грн; визнати за ним право власності на 1/12 частки у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, позивач в особі представника - адвоката Лазоренко Т.В. оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/12 частки у трикімнатній АДРЕСА_2 , яка зареєстрована за ним на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 8-1346 від 20 листопада 2015 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, з виплатою йому іншим співвласником ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі 173 483,58 грн, які знаходяться на депозитному рахунку Печерського районного суду м. Києва.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частки у трикімнатній АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 962,00 грн.

20 січня 2024 року представник позивача - адвокат Лазоренко Т.В. надіслала до апеляційного суду через систему «Електронний суд» заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 21 000,00 грн та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 6 500,00 грн.

В обґрунтування вимог заяви зазначила, що з метою отримання правової допомоги по справі № 757/4804/22-ц позивачем було укладено договір № 11.01.2022 про надання правової допомоги від 11 січня 2022 року, за яким правничу допомогу надає адвокат Лазоренко Т.В. У суді першої інстанції позивач заявляв клопотання про компенсацію судових витрат, але суд відмовив у задоволенні позову. Остаточний розмір витрат на правничу допомогу, які позивач сплатив адвокату згідно з умовами договору про надання правової допомоги, становить 21 000,00 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи та наданими доказами. Також позивач поніс витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 6 500,00 грн,а тому вказані суми підлягають стягненню із відповідача, оскільки ухвалено судове рішення про задоволення позову.

14 лютого 2024 року на електронну адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання ОСОБА_2 про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу, яке не підписане його електронним цифровим підписом відповідно до вимогчастини восьмої статті 43 ЦПК України, частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» та частини першої, другої статті 6, частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тому колегія суддів залишила це клопотання без розгляду на підставі частини четвертої статті 183 ЦПК України.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач підтримав свої вимоги щодо відшкодування за рахунок відповідача витрат на правову допомогу та просив ухвалити додаткове судове рішення з приводу вказаного питання.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомив, тому на підставі положень частини четвертої статті 270 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та заявлені вимоги, колегія суддів вважає, що заяву про ухвалення додаткового рішення слід частково задовольнити з таких підстав.

За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Статтею 270 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої вказаної статті).

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Судом встановлено, що у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову ОСОБА_1 просив серед іншогостягнути із ОСОБА_2 на його користь витрати на правову допомогу, орієнтовний (попередній) розрахунок яких становить 18 000,00 грн (підготовка і подання позову, участь адвоката в судових засіданнях, підготовка і подання відповіді на відзив).

На підтвердження вказаних вимог позивач долучив до позовної заяви: договір № 11.01.2022 про надання правової допомоги від 11 січня 2022 року, укладений між ним та адвокатом Лазоренко Т.В.; доручення № 1 від 11 січня 2022 року, яке є додатком до цього договору; ордер на надання правничої (правової) допомоги від 27 січня 2022 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 07 березня 2017 року.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник позивача - адвокат Лазоренко Т.В. подала клопотання від 07 липня 2023 року про відшкодування витрат на правову допомогу, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 16 800,00 грн та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 6 500,00 грн, надавши банківські виписки та квитанції про їх сплату.

11 липня 2023 рокуПечерський районний суд м. Києва ухвалив рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у нерухомому майні задоволено та вирішено питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору.

Питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в цьому судовому рішенні не вирішувалось.

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частин першої - третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

За правилом частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 встановлено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складання позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 03 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 (провадження № 61-9690св20) звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

У додатковій постанові Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21) зазначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського судувід 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 826/856/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову (правничу) допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При цьому саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із умовами договору № 11.01.2022 про надання правової допомоги від 11 січня 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Лазоренко Т.В., адвокат за дорученням клієнта надає останньому правову допомогу, а клієнт виплачує адвокату гонорар в сумі та у порядку, що передбачені рахунком та актом наданих послуг.

За пунктом 4 договору строк оплати гонорару передбачений дорученнями, а вид розрахунків: безготівковий, на банківський рахунок адвоката, реквізити якого наводяться в договорі.

У дорученні № 1 від 11 січня 2022 року та дорученні № 1 від 21 серпня 2023 року, які додатками № 1 і № 2 до вказаного договору відповідно, сторони узгодили види і вартість професійної правничої допомоги адвоката, яка надавалася позивачу під час розгляду даної справи в суді першої та апеляційної інстанціях.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом Лазоренко Т.В. у межах розгляду цивільної справи № 757/4804/22-ц була надана наступна правова допомога позивачу:

виїзд у чотири судові засідання в суді першої інстанції, які не відбулися чи були відкладені за заявами відповідача (по 700 грн за кожний виїзд) - 2 800,00 грн;

прийняття участі у двох судових засіданнях в суді першої інстанції (по 2 000 грн за кожне засідання) - 4 000,00 грн;

підготовка і подання позовної заяви, клопотань про сплату коштів на депозитний рахунок суду та витребування доказів - 8 000,00 грн;

збір, підготовка і подання доказів (адвокатського запиту, листа-пропозиції про викуп частки у спільному майні тощо) - 2 000,00 грн;

підготовка і подання заяви про зміну предмету позову - 1 500,00 грн;

підготовка і подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції - 2 700,00 грн, а всього на загальну суму 21 000,00 грн.

Згідно наявних у матеріалах справи банківських виписок про рух коштів по рахунку ФОП ОСОБА_4 вказана сума гонорару була перерахована ОСОБА_1 адвокату за послуги у сфері права за договором про надання правової допомоги від 11 січня 2022 року.

Зважаючи на викладене, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази та досягнуті домовленості між позивачем та його представником в розрізі вимог статей 89, 137, 141 ЦПК України, колегія суддів вважає доведеним факт понесення ОСОБА_1 витрат за надання професійної правничої допомоги адвоката під час розгляду даної справи в суді першої інстанції та її перегляду у суді апеляційної інстанції на загальну суму 21 000,00 грн.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18.

Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Проаналізувавши вид, вартість, обсяг і перелік наданих позивачу адвокатом Лазоренко Т.В. юридичних послуг та виконаних робіт, зважаючи на складність справи та зміст опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на підготовку процесуальних документів у справі та прийняття участі у судових засіданнях як в суді першої, так і в апеляційній інстанціях, колегія суддів дійшла висновку, що заявлена сума витрат на правничу допомогу у розмірі 21 000,00 грн є обґрунтованою та відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушений був понести ОСОБА_1 у даній справі.

Отже, виходячи з обставин справи, які склалися у даному випадку і категорії справи, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; складності справи та її значення для сторін, а також урахувавши критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також відсутність заперечень відповідача щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу та доводів щодо їх неспівмірності, колегія суддів дійшла висновку, що документально підтвердженні судові витрати позивача у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в сумі 21 000,00 грн слід покласти на відповідача, оскільки апеляційним судом ухвалено рішення про задоволення позовних вимог.

Розмір такого стягнення судових витрат на правничу допомогу є пропорційним, розумним та справедливим, відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт, при цьому забезпечить право позивача на отримання коштів, які він був змушений реально затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в судах, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

В заяві про ухвалення додаткового рішення представник позивача, окрім витрат на правову допомогу, просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 6 500,00 грн.

Так, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи (частина пункт 2 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Процесуальні питання розподілу судових витрат визначено статтею 141 ЦПК України. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23) за результатом системного аналізу положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке:

(1) витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат;

(2) висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи;

(3) у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду;

(4) при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що початок «вирішення спору» щодо своїх «прав та обов`язків цивільного характеру» пов`язується з поданням цивільного позову (рішення від 21 червня 2007 року у справі «Редька проти України» (Redka v. Ukraine), заява № 17788/02, від 10 грудня 2009 року у справі «Васильчук проти України» (Vasilchuk v. Ukraine), заява № 31387/05).

Період, коли тривало провадження щодо процесуальних питань, має розглядатись як частина розгляду справи по суті та, відповідно, як частина вирішення спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру (рішення ЄСПЛ від 01 березня 2018 року у справі «Літвінюк проти України» (Litvinyk v. Ukraine), заява № 55109/08).

Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.

У даній справі позивач в суді першої інстанції долучив до матеріалів справи висновок експерта № 954/02/2023, складений 28 лютого 2023 року за результатами проведення будівельної-технічної експертизи на його замовлення, однак як суд першої інстанції, так і апеляційний суд при ухваленні судових рішень по суті спору не враховували вказаний висновок експерта як доказ і не покладали його в основу своїх висновків.

Навіть без застосування спеціальних знань у будівельно-технічній галузі суд апеляційної інстанції установив, що спірна квартира АДРЕСА_2 , яка має три житлові кімнати, дві з яких житловою площею 10,7 кв. м та 11,1 кв. м є ізольованими, а одна - житловою площею 16,8 кв. м. прохідна, і належить сторонам на праві спільної часткової власності, не може бути поділена в натурі з виділенням ідеальної 11/12 частки позивача ОСОБА_1 та 1/12 частки відповідача ОСОБА_2 .

Отже, враховуючи, що апеляційний суд не враховував зазначений висновок експертизи як доказ під час розгляду справи та ухвалення судового рішення про задоволення позову, відсутні підстави для відшкодування ОСОБА_1 за рахунок ОСОБА_2 витрат за проведення на замовлення позивача судової будівельно-технічної експертизи.

За таких обставин, оскільки під час прийняття Київським апеляційним судом постанови від 17 січня 2024 року не було вирішено питання про судові витрати позивача на професійну правничу допомогу, а заява представника позивача - адвоката Лазоренко Т.В.про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правову допомогу та витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи є частково обґрунтованою, наявні правові підстави для прийняття додаткової постанови у цій справі.

Керуючись статтями 2, 15, 133, 137, 141, 270, 368, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Лазоренко Тетяни Володимирівни про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у нерухомому майні додаткове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 21 0000 грн (двадцять одну тисячу гривень) в рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У задоволенні решти вимог заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 лютого 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній