Справа № 277/1368/24
РІШЕННЯ

іменем України

"05" грудня 2024 р. смт Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Т.Г. Корсун, за участю секретаря судового засідання М.М. Сороки, розглянувши в селищі Ємільчине за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі - позивач), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договорами №4285637 від 09.06.2021, №2372692 від 23.05.2021 у розмірі 28373 грн 14 коп.

В обґрунтування позовних вимог представник ТОВ «Коллект Центр» зазначив наступне.

1) Щодо договору № 4285637 від 09.06.2021.

09.06.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4285637. Відповідно до умов указаного договору відповідач отримав фінансовий кредит у сумі 1000 грн зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день на умовах строковості, зворотності та платності і зобов`язався повернути його та сплатити проценти за користування кредитом.

При цьому, сторони домовились, що у випадку якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більш ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутись пролонгація за ініціативою споживача.

Указаний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

04.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу № 04-02-01/2022, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» за плату відступило ТОВ «Вердикт капітал» своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів, у тому числі право вимоги до ОСОБА_1 за договором кредиту № 4285637 від 09.06.2021.

В подальшому, 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір факторингу № 10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт капітал» за плату відступило ТОВ «Коллект Центр» своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів, у тому числі право вимоги до ОСОБА_1 за договором кредиту № 4285637 від 09.06.2021.

Відтак, ТОВ «Коллект Центр» було наділено правом вимоги до відповідача за договором кредиту № 4285637.

Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором кредиту № 4285637 від 09.06.2021, яка залишається непогашеною перед відповідачем, за розрахунками позивача складає 3297,64 грн, із яких 1000 грн основний борг та 2280 грн сума заборгованості за відсотками, а також 16 грн інфляційні збитки та 1,64 грн нараховані 3 % річних.

2) Щодо договору № 2372692 від 23.05.2021.

23.05.2021 між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2372692.

Відповідно до умов указаного договору ОСОБА_1 отримав фінансовий кредит у сумі 1500 грн із базовою процентною ставкою 1,99000% від суми позики за кожен день користування та 1,01% за кожен день користування з моменту прострочення сплати суми позики на умовах строковості, зворотності та платності і зобов`язався повернути його та сплатити проценти за користування кредитом.

Указаний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки.

13.10.2021 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу № 13/10-2021, за умовами якого ТОВ «Маніфою» за плату відступило ТОВ «Вердикт капітал» своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів, у тому числі право вимоги до ОСОБА_1 за договором кредиту № 2372692 від 23.05.2021.

В подальшому, 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір факторингу № 10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт капітал» за плату відступило ТОВ «Коллект Центр» своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів, у тому числі право вимоги до ОСОБА_1 за договором кредиту № 2372692 від 23.05.2021.

Відтак, ТОВ «Коллект Центр» було наділено правом вимоги до відповідача за договором кредиту № 2372692.

Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором кредиту № 2372692 від 23.05.2021, яка залишається непогашеною перед відповідачем, за розрахунками позивача складає 25075,50 грн, із яких 1500 грн основний борг та 23575,50 грн сума заборгованості за відсотками.

На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитними договорами в розмірі 28373,14 гривень та понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 10.10.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, клопотань чи заяв до суду не подав, не повідомив суд про причини неявки.

Ухвала суду разом з позовною заявою була направлена судом за місцем реєстрації відповідача. Направлення рекомендованого листа на адресу проживання (реєстрації) відповідача, який повернувся у зв`язку із «адресат відсутній» є належним повідомленням особи про місце і час розгляду справи, оскільки відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду. Подібні за змістом правові позиції викладені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-6.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 09.06.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4285637 (а.с.8-12).

Відповідно до умов указаного договору ОСОБА_1 отримав фінансовий кредит у сумі 1000 грн (п. 1.3. Договору) строком на 30 днів (п. 1.4. Договору) зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день (п. 1.5.1. Договору), яка застосовується в межах строку кредитування та зниженою процентною ставкою 1,615 % в день (п. 1.5.2. Договору), яка застосовується у разі дострокового погашення заборгованості позичальником у повному обсязі.

Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 .

При цьому, як вбачається із п. 4.3.1. Договору сторони домовились, що у випадку якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більш ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутись пролонгація за ініціативою споживача.

У п. 5.4. Договору відповідач зобов`язався у встановлений Договором строк повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними.

Указаний договір разом із таблицею обчислення загальної вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту із аналогічними Договору № 4285637 від 09.06.2021 умовами, підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора «А115368», який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

Кредитор ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за Договором виконав та надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується Листом ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» за вих. № 74971-ВП від 05.08.2024 про перерахунок коштів у сумі 1000 грн за дорученням ТОВ «Авентус Україна» за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 (а.с.22).

Відповідач свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість за вказаним Договором, що, як вбачається із складеного ТОВ «Авентус Україна» розрахунку заборгованості, складає у загальному 3297,64 грн (а.с.35).

04.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу № 04-02-01/2022, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» за плату відступило ТОВ «Вердикт капітал» своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів.

Факт укладення договору факторингу підтверджується платіжним дорученням від 04.02.2022 № 327400006 (а.с.37-39).

Пунктом 6.1.4. Договору факторингу визначено, що права вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора в день підписання Акту приймання-передачі Реєстру боржників згідно додатку. Саме підписаний сторонами та скріплений печатками Акт приймання-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу права вимоги.

До матеріалів справи позивачем долучено підписаний та скріплений печатками двох сторін акт приймання-передачі Реєстру боржників від 04.02.2022 до Договору факторингу № 04-02-01/2022 від 04.02.2022 та розширений Реєстр боржників до нього (а.с.40-42).

Згідно із вказаним Реєстром боржників, який є додатком до Договору факторингу № 04-02-01/2022 від 04.02.2022, заборгованість ОСОБА_1 за договором кредиту № 4285637 від 09.06.2021 складає 3297,64 грн, із яких 1000 грн основний борг, 2280 грн сума заборгованості за відсотками, 17,64 грн інфляційні збитки та нараховані 3% річних.

У подальшому, 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір факторингу № 10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт капітал» за плату відступило ТОВ «Коллект Центр» своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів (а.с.50-52).

Факт укладення договору факторингу підтверджується актом зарахування зустрічних однорідних вимог між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» від 28.02.2023 (а.с.53).

Пунктом 5.2. Договору факторингу визначено, що права вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора в день підписання Акту приймання-передачі Реєстру боржників згідно додатку. Саме підписаний сторонами та скріплений печатками Акт приймання-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу права вимоги.

До матеріалів справи позивачем долучено підписаний та скріплений печатками двох сторін акт приймання-передачі Реєстру боржників від 10.01.2023 до Договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 та розширений Реєстр боржників до нього (а.с.54-55).

Згідно із вказаним Реєстром боржників, який є додатком до Договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023, заборгованість ОСОБА_1 за договором кредиту № 4285637 від 09.06.2021 складає 3297,64 грн, із яких 1000 грн основний борг, 2280 грн сума заборгованості за відсотками, 17,64 грн інфляційні збитки та нараховані 3% річних (а.с.60).

2) Щодо договору № 2372692 від 23.05.2021.

Судом встановлено, що 23.05.2021 між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2372692 (а.с.15 зворотня сторінка -21).

Відповідно до умов указаного договору ОСОБА_1 отримав фінансовий кредит у сумі 15 00 грн (п. 2.3.3. Договору) строком на 30 днів до 22.06.2021 (п. 2.3.4. Договору) із базовою процентною ставкою 1,99000 % в день (п. 2.4.4. Договору), яка застосовується за кожен день користування позикою та фіксованою процентною ставкою 1,01 % в день (п. 2.5. Договору), яка застосовується за кожен день користування з моменту прострочення користування позикою.

Відповідно до п. 2.6. Договору кредитні кошти надаються позичальнику у безготівковій формі шляхом перерахування на банківську картку.

При цьому, як вбачається із п. 3.1.1. Договору, сторони домовились, що проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування позикою з дня надання позики до дня повного погашення заборгованості включно.

У п. 4.3.2. Договору відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити нараховані проценти.

Указаний договір разом із розрахунком за Договором, графіком нарахування процентів, Паспортом споживчого кредиту із аналогічними Договору № 2372692 від 23.05.2021 умовами, підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора «h35626», який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

Кредитор ТОВ «Маніфою» свої зобов`язання за Договором виконав та надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. № 2782_50 від 03.07.2024 перерахунок коштів у сумі 1500 грн за дорученням ТОВ «Маніфою» за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , в тому числі (а.с.25).

Проте, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість за вказаним Договором, що, як вбачається із складеного ТОВ «Маніфою» розрахунку заборгованості, складає у загальному 25075,50 грн (а.с.34).

13 жовтня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу № 13/10-2021, за умовами якого ТОВ «Маніфою» за плату відступило ТОВ «Вердикт капітал» своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів.

Факт укладення договору факторингу підтверджується платіжним дорученням від 13.10.2021 № (а.с.43-45).

Пунктом 7.1. Договору факторингу визначено, що права вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора в день підписання Акту приймання-передачі Реєстру боржників згідно додатку та після оплати фінансування. Саме підписаний сторонами та скріплений печатками Акт приймання-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу права вимоги.

До матеріалів справи позивачем долучено підписаний та скріплений печатками двох сторін акт приймання-передачі Реєстру боржників від 13.10.2021 до Договору факторингу № 13/10-2021 від 13.10.2021 та розширений Реєстр боржників до нього (а.с.45 зворотня сторінка-47).

Згідно із вказаним Реєстром боржників, який є додатком до Договору факторингу № № 13/10-2021 від 13.10.2021, заборгованість ОСОБА_1 за договором кредиту №2372692 від 23.05.2021 складає 4645,50 грн, із яких 1500 грн основний борг та 3145,50 грн сума заборгованості за відсотками.

В подальшому, 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір факторингу № 10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт капітал» за плату відступило ТОВ «Коллект Центр» своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів (а.с.50-52).

Факт укладення договору факторингу підтверджується актом зарахування зустрічних однорідних вимог між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» від 28.02.2023 (а.с.53).

Пунктом 5.2. Договору факторингу визначено, що права вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора в день підписання Акту приймання-передачі Реєстру боржників згідно додатку. Саме підписаний сторонами та скріплений печатками Акт приймання-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу права вимоги.

До матеріалів справи позивачем долучено підписаний та скріплений печатками двох сторін акт приймання-передачі Реєстру боржників від 10.01.2023 до Договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 та розширений Реєстр боржників до нього.

Згідно із вказаним Реєстром боржників та Змінами в Реєстрі від 29.12.2023, які є додатком до Договору факторингу № № 10-01/2023 від 10.01.2023, заборгованість ОСОБА_1 за договором кредиту №2372692 від 23.05.2021 складає 25075,50 грн, із яких 1500 грн основний борг та 23575,50 грн сума заборгованості за відсотками.

Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Коллект Центр» та відповідачем ОСОБА_1 є відносини, які пов`язані із укладанням кредитних договорів, отриманням на їх виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договорами, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини).

Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у пін мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В силу пункту 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Як вже було встановлено судом, кредитні договори у справі, що підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразових ідентифікаторів, який були надіслані на номер мобільного телефону відповідача, що повністю узгоджується із процедурою укладення кредитного договору, визначеною Законом України «Про електронну комерцію».

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 09.06.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4285637. За вказаним договором позичальник отримав кредитні кошти в розмірі 1000 грн.

Також, судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 23.05.2021 між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2372692. За вказаним договором позичальник отримав кредитні кошти в розмірі 1500 грн.

Указані встановлені обставини дозволяють суду зробити висновок про те, що відповідачем грошові кошти за цими кредитними договорами були отримані на виконання умов договорів. Однак, після закінчення строку кредитування ОСОБА_1 не повернув грошові кошти у повному обсязі згідно вимог договірних зобов`язань та не сплатив проценти за користування ними.

Отже, відповідач у визначеному договором порядку не виконав свій обов`язок щодо повернення кредитних коштів та не сплатив проценти за користування ними, а тому з нього на користь ТОВ «Коллект Центр» у порядку переуступки права вимоги слід стягнути заборгованість за відповідними кредитними договорами.

При визначенні розміру заборгованості, яка підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача суд враховує наступне.

За договором № 4285637 від 09.06.2021 позивачем ТОВ «Коллект Центр» заявлено до стягнення суму у загальному розмірі 3297,64 грн, із яких 1000 грн основний борг та 2280 грн сума заборгованості за відсотками, а також 16 грн інфляційні збитки та 1,64 грн нараховані 3 % річних.

Непогашена відповідачем сума основного боргу в розмірі 1000 грн стягується позивачем правомірно на підставі п.п. 1.3., 5.4. Договору № 4285637 від 09.06.2021.

Із розрахунку заборгованості, наданим позивачем по кредитному договору № 4285637 від 09.06.2021 судом встановлено, що проценти нараховувались позичальнику, починаючи із дати укладення договору 09.06.2021 по 04.11.2021.

Вказаний кредитний договір був укладений із відповідачем строком на 30 днів із можливість автопролонгації в порядку п. 4.3.1. Договору не більш ніж на 90 календарних днів поспіль у випадку наявності простроченої заборгованості.

У зв`язку із непогашенням відповідачем боргу за кредитом відбувалась пролонгація правомірно у відповідності до погоджених відповідачем договірних умов.

Відтак, нарахування процентів за користування кредитними коштами в розмірі 2280 грн відбулося в межах вимог договору, тому вони також підлягають стягненню.

Відповідно до на п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Окрім того, з огляду на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також цією нормою установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, зважаючи на зазначене вище, нараховані за кредитним договором № 4285637 від 09.06.2021 штрафні санкції у вигляді 16 грн інфляційні збитків та 1,64 грн нарахованих 3 % річних не підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

За договором № 2372692 від 23.05.2021 позивачем ТОВ «Коллект Центр» заявлено до стягнення суму у загальному розмірі 25075,50 грн, із яких 1500 грн основний борг та 23575,50 грн сума заборгованості за відсотками.

Непогашена відповідачем сума основного боргу в розмірі 1500 грн стягується позивачем правомірно на підставі п.п. 2.3.3., 4.3.2. Договору № 2372692 від 23.05.2021.

Разом з тим, суд не погоджується із розрахунком позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за вказаним кредитним договором №2372692 від 23.05.2021.

Так, статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Із розрахунку заборгованості по кредитному договору № 2372692 від 23.05.2021 станом на 13.10.2021 (на момент передачі прав вимоги від ТОВ «Маніфою» до ТОВ «Вердикт Капітал») заборгованість відповідача перед позивачем становила 4645,50 грн, з яких 1500 грн. заборгованість по тілу кредиту та 3145,50 грн заборгованість по процентам.

Саме ця сума була предметом договорів відступлення прав вимоги, укладених між ТОВ «Маніфою» до ТОВ «Вердикт Капітал», та в подальшому між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр».

Саме ця сума заборгованості за кредитним договором № 2372692 від 23.05.2021 була включена в реєстр боржників по Договору факторингу №13/10-2021 від 13.10.2021 (а.с.49) та в реєстр боржників по Договору факторингу №10-01/2023.

В подальшому, були внесені зміни в реєстрі боржників, датовані 29.12.2023, по Договору №10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023, де за відповідачем вказана сума заборгованості в розмірі 25075,50 грн, в тому числі: 1500 грн заборгованість за основним зобов`язанням, 23575,50 грн заборгованість за нарахованими процентами. (а.с.49).

Однак, позивач вказуючи у позовній заяві суму нарахованих процентів в розмірі 23575,50 грн не обгрунтував ні період нарахування таких процентів, ні підстав, передбачених договором та законодавством, нарахування процентів в такій сумі.

Договір позики, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Маніфою» №2372692 від 23.05.2021, передбачав строк кредитування 30 днів. Будь-яких договір щодо пролонгації вказаного договору позивач суду не надав.

У поданому позивачем розрахунку суми заборгованості зазначено: заборгованість по основній сумі 1500 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 3145,50 грн, нараховані відсотки за період з 13.10.2021 по 09.01.2023 20430 грн (а.с.34).

Враховуючи, що позивачем нараховані відсотки за користуванням кредитними коштами за межами строку кредитування (з 13.10.2021 по 09.01.2023 в сумі 20430 грн), у задоволенні вимог позивача в частині стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом за договором позики №2372692 від 23.05.2021 в розмірі 20430 грн слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

При цьому, зважаючи на зазначену вище позицію ВП ВС, суд розцінює нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза строком кредитування як фактичне застосування штрафних санкції до боржника, що є мірою відповідальності за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань боржником за договором.

Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов від ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача в порядку переуступки права вимоги слід стягнути заборгованість в загальному розмірі 7925 грн 50 коп:

-за Договором №4285637 від 09.06.2021 в розмірі 3280 грн (1000 грн заборгованості за основним зобов`язанням, 2280 грн заборгованості за нарахованими процентами),

-за Договором №2372692 від 23.05.2021 у розмірі 4645,50 грн (1500 грн заборгованості за основним зобов`язанням, 3145,50 грн заборгованості за нарахованими процентами).

Розподіл судових витрат у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

У поданому позові ТОВ «Коллект Центр» заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу у розмір 9000 грн.

Відповідачем у поданому відзиві заперечується проти стягнення витрат на правову допомогу у такому розмірі з огляду на її необґрунтованості.

У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 1,2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частинами 3-5 ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано Договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, платіжну інструкцію № від 12.09.2024, заявку на надання юридичної допомоги № 518 із описом наданих послуг та їх вартістю та актом № 1 про надання юридичної допомоги від 05.09.2024 по справі ОСОБА_1 на загальну суму 9 000 грн (а.с.65-70).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат .

До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20).

Отже, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та доказами такої сплати.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням наведених норм права, конкретних обставин справи, обґрунтованості та реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, розміру наданої правової допомоги та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, а також беручи до уваги те, що позов задоволено частково, суд приходить до висновку, що клопотання позивача про стягнення на його користь із відповідача понесених витрат на правову допомогу підлягає до часткового задоволення, а саме у розмір 2000 грн.

Вказану суму суд вважає співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позовної заяви до суду ТОВ «Коллект Центр» сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн.

Оскільки позов ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 задоволено частково (27,9%), з останнього на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 844,8 грн.

Керуючись ст. ст.2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за Договорами договорами №4285637 від 09.06.2021, №2372692 від 23.05.2021 у розмірі 7925 грн 50 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у сумі 844 грн 80 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на правничу допомогу у сумі 2000 грн.

В задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 7000 грн відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Житомирського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (вул. Мечнікова, 3, офіс 306, м. Київ, 01133; )

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Повне судове рішення складено 05 грудня 2024 року.

Суддя Т. Г. Корсун