Номер провадження: 22-ц/813/3000/24
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, відповідачі ОСОБА_1 , державний реєстратор Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ Дурицька Марія Євгеніївна, державний реєстратор Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Тетяна Іванівна, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Одеська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року, ухвалене Малиновським районним судом м. Одеси у складі: судді Маркарової С.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ Дурицької Марії Євгеніївни, державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Тетяни Іванівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору : Одеська міська рада, про визнання незаконним та скасування рішень державних реєстраторів, внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (далі Управління) звернулось до суду із вказаним позовом, який мотивувало тим, що рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ, Дурицької М.Є. індексний номер рішення: 3715885 про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 1), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , від 06 липня 2013 року прийнято із порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703 (в редакції 01 січня 2013 року, яка діяла на момент реєстрації права власності).

Рішення державного реєстратора Мельник Т.І. індексний номер рішення: 53115229 від 14 липня 2020 року про державну реєстрацію змін до права власності на об?єкт нерухомого майна реєстраційний номер: 1 за спірною адресою не відповідає частини 2 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

В обгрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що судовим рішенням від 16 грудня 2003 року за ОСОБА_1 визнано право власності на домоволодіння за вказаною адресою загальною площею 29,8 кв.м, під час експлуатації якого відповідачем проведені будівельні роботи з реконструкції об`єкту, в результаті чого загальна площа збільшилася до 99,0 кв.м, і на його звернення до Одеської міської ради для узаконення проведення реконструкції останньому було відмовлено через те, що така проведена без належно узгодженого проекту та без відповідного дозволу на виконання будівельних робіт.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 липня 2011 року (справа № 1519/2-4979/2011) визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння за вказаною адресою загальною площею 99,0 кв.м.

Тому на підставі викладеного просив суд визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ, ОСОБА_2 індексний номер рішення: 3715885 від 06 липня 2013 року про державну реєстрацію права власності на об?єкт нерухомого майна реєстраційний номер: 1, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І. індексний номер рішення: 53115229 від 14 липня 2020 року про державну реєстрацію змін до права власності на об?єкт нерухомого майна реєстраційний номер: 1 за спірною адресою; змінити зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності ОСОБА_1 на домоволодіння, об`єкт житлової нерухомості, загальної площі 128 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 1) на домоволодіння, об`єкт житлової нерухомості, загальної площі 29,8 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

23 лютого 2023 року від державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ Дурицької М.Є. в особі свого представника ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, послалась на те, що не є належним відповідачем, оскільки таким має бути виключно особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (ВП ВС, справа № 523/9076/16ц); реєстрація права власності не суперечила статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за якою рішення судів є окремою підставою для державної реєстрації прав; порушення позивачем строку звернення за судовим захистом.

ОСОБА_1 позов не визнав, в обґрунтування своїх заперечень послався на те, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 липня 2011 року по справі № 151/24979/2011 за ним визнано право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 99,0 кв.м, на підставі якого проведено реєстрацію. Рішенням суду встановлений порядок його виконання, за яким рішення є підставою для реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірне домоволодіння.

Окрім того, після пред`явлення даного позову відповідачем проведена технічна інвентаризація, встановлено, що до житлової площі будинку помилково включено приміщення 1-7 площею 31,3 кв.м (дворові споруди), 07 серпня 2023 року відповідачем отриманий актуальний технічний паспорт, за яким загальна площа будинку складає 99 кв.м, житлова 66,6 кв.м. 16 серпня 2023 року проведена реєстрація права власності, яка відповідає рішенню Малиновського районного суду м. Одеси від 13 липня 2011 року та просив застосувати строк позовної давності (а.с. 54).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року у задоволенні позову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що посилання позивача в частині державної реєстрації прав після прийняття об`єкту в експлуатацію є загальним та стосується реєстрації права на об`єкти, по яких відсутні судові рішення. Рішення Малиновського районного суду від 13 липня 2011 року, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання. Крім того, позивачем строк позовної давності пропущений, клопотання про його поновлення не порушувалось. Суд не встановив порушеного права позивача, оскільки позовні вимоги є похідними, тому відмовив у задоволенні позову через його необґрунтованість.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, позивач Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернулось до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року та постановити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ - Дурицькою М.Є. зареєстровано права власності з порушенням норм Порядку № 703 та ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Посилання суду першої інстанції на те, що належним способом захисту порушеного права є звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого майна, не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до приписів ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності на нього.

Зазначає, що в провадженні П`ятого апеляційного адміністративного суду перебуває справа № 420/25954/21 за апеляційною скаргою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2022 року, яким відмовлено у позові, посилаючись на те, що позивачем не оскаржувались рішення державних реєстраторів від 06 липня 2013 року № 1 та від 14 липня 2020 року № 1 у порядку, передбаченому законом. Таким чином, право власності відповідача на домоволодіння не скасоване, а зносити житловий будинок, який вже зареєстровано як власність, за вимогами про самочинне будівництво, до 29,8 кв.м є неможливим.

Щодо висновків суду, що Одеська міська рада, структурним підрозділом якої є позивач, була стороною по справі за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності, а тому позивач був обізнаний із судовим рішенням та спірною реєстрацією права власності у 2013 році, то скаржник зазначає, що відповідно до вимог Закону № 3038-VI та постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року № 671 «Деякі питання діяльності органів державного архітектурно-будівельного контролю» повноваження з державного архітектурно-будівельного контролю в м. Одесі Управління здійснює лише з 04 жовтня 2016. У 2013 році, Управління не могло бути обізнано про наявність судової справи ОСОБА_1 , оскільки не існувало взагалі як виконавчий орган Одеської міської ради та, відповідно, не було стороною по даній справі.

Від відповідача державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України в особі, який діє від імені Міністерства юстиції України Санагурської Р.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що Міністерство юстиції України вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим в частині відмови в задоволенні позовних вимог до державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ Дурицької Марії Євгеніївни, а апеляційну скаргу безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Дурицької М.Є. прийнято на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 13 липня 2011 року по справі № 1519/2-4979/2011 та є правомірним; державний реєстратор є неналежним відповідачем, оскільки зміст і характер відносин між учасниками справи та обставини справи підтверджують, що спір у скаржника існує саме з ОСОБА_1 , як суб`єктом, за яким зареєстроване речове право на спірне майно, а залучення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ Дурицької М.Є. у якості відповідача є юридично некоректним та необґрунтованим.

Від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, посилаючись на те, що правовстановлюючим документом на підставі якого у відповідача виникло право власності на житловий будинок є рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 січня 2011 року, яке не є спірним та не скасоване, той рішення державних реєстраторів, якими було оформлене відповідне право, не можуть бути визнані незаконними. Судом першої інстанції було враховано докази, надані відповідачем ОСОБА_1 щодо відсутності проведення будівельних робіт у житловому будинку з моменту прийняття рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13.07.2011. Позивачем позов заявлений до державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ Дурицької Марії Євгеніївни, державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Тетяни Іванівни, що суперечить правій позиції, викладеній у Постановах Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 07 липня 2021 року у справі № 369/14294/17, від 12 вересня 2020 року у справі № 761/42332/17, від 06 лютого 2019 року у справі № 826/19262/16.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради - Криваносова І.Є. підтримала доводи апеляційної скарги, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та представник державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України - Санагурська Р.С. апеляційну скаргу не визнали. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Одеська міська рада - Бутрик А.О. вважала апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Державний реєстратор Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І., про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч. 2 ст. 130 ЦПК України, не з`явилася.

Вказане відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2003 року (спрва № 2-7379/03) за ОСОБА_1 визнано право власності на будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 29,8 кв.м.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 липня 2011 року по справі № 1519/2-4979/2011 року за відповідачем ОСОБА_1 визнано право власності на реконструйований будинок АДРЕСА_3 , що розташований на земельній ділянці площею 194 кв.м, загальною площею 99 кв.м.

Відповідачем по справі була Одеська міська рада, яка повідомлена судом про розгляд справи.

При вирішенні спору судом встановлено, що реконструйоване домоволодіння відповідає будівельним нормам та правилам, не порушує прав третіх осіб, підлягає подальшій експлуатації. Рішення суду набрало законної сили.

06 липня 2013 року державний реєстратор Дурицька М.Є. на підставі рішення суду внесла до державного реєстру запис про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на домоволодіння, об?єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 99 кв.м, розмір частки: 1/1, форма власності: приватна, індексний номер 3715885 від 06 липня 2013 року.

14 липня 2020 року рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І. індексний номер рішення: 53115229 внесені зміни до права власності на об?єкт нерухомого майна реєстраційний номер: 1, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (зміна загальної площі до 128 кв.м).

На час вирішення спору згідно витягу з Державного реєстру речових прав право власності ОСОБА_1 є зареєстрованим згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 липня 2011 року із площею спірного домоволодіння як 99 кв.м (витяг номер 433132449).

Так, за статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Вказані конституційні положення знайшли своє продовження у Кодексі адміністративного судочинства України, інших процесуальних кодексах, а також у Законі України «Про судоустрій і статус суддів».

Всі судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що визначено статтею 2 Закону № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 19 Закону № 1952-IV (в редакції на час виниклих правовідносин від 09 червня 2013 року) державна реєстрація прав проводиться, зокрема на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Положення частини 2 статті 5 вищевказаного закону в частині державної реєстрації прав після прийняття об`єкту в експлуатацію, на яке позивач послався в обгрунтування позовних вимог, є загальним та стосується реєстрації права на об`єкти, по яких відсутні судові рішення.

Натомість, оспорювана державна реєстрація права власності, проведена державним реєстратором Дурицькою М.Є., проведена правомірно.

Необґрунтованими є посилання заявника на незаконність проведеної державним реєстратором Дурицькою М.Є. 06 липня 2013 реєстрації (з відкриттям розділу) на підставі рішення Малиновського районного суду від 13 липня 2011 року, з огляду на реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на об`єкт загальною площею 99 кв.м.

Як правильно суд врахував і заперечення на позов державного реєстратора Дурицької М.Є. щодо позиції Верховного Суду в частині належного відповідача по спорах аналогічної категорії, за якою таким має бути виключно особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 523/9076/16 ц).

Обґрунтованими є і посилання відповідача ОСОБА_1 на право позивача на подачу до суду виключно позовів про знесення самочинно збудованого об?єкта з компенсацією витрат, що передбачено пунктом 2.2.6. Положення про Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 3043-VII від 21.03.2018 року.

Крім того, позивачем оспорюється запис про право власності від 06 липня 2013 року, а з даним позовом позивач звернувся до суду тільки 12 листопада 2021 року.

Одеська міська Рада, структурним підрозділом якої є позивач, була відповідачем у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності, повідомлялась судом про розгляд справи, була обізнана із судовим рішенням.

Судове рішення Одеською міською радою не оскаржувалось, а інформація про спірну реєстрацію з 2013 року перебуває у Державному реєстрі прав.

Строк позовної давності позивачем вочевидь пропущений.

Клопотання про його поновлення позивачем не порушувалось.

Проте, строком позовної давності захищається порушене право позивача та суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги.

Враховуючи, що позовні вимоги є похідними, а суд не встановив порушеного права позивача, то відмовив у задоволенні позову по суті через його необґрунтованість (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справах № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, тощо).

Отже, помилкові доводи апеляційної скарги, які фактично є підставами позову і яким судом дана належна оцінка на підставі правильно оцінених судом доказів, не спростовують правильних висновків суду, оскільки судом правильно встановлено, що оспорювана державна реєстрація проведена на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

Крім того, вимога позивача про зміну зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності відповідача ОСОБА_1 на домоволодіння з 128 кв.м до 29,8 кв.м загальної площі шляхом внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є необґрунтованою з огляду на приведення станом на час розгляду справи ОСОБА_1 відповідних записів до стану, встановленого рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 липня 2011 року до 99,0 кв.м через помилкове включення до житлової площі приміщень 1-7 площею 31,3 кв.м, шляхом проведення технічної інвентаризації.

Апеляційний суд також звертає увагу і на те, що позивачем ставиться питання про зміну зареєстрованого за відповідачем права до 29,8 кв.м, яке зареєстроване так само на підставі рішення суду.

Судом вірно дано оцінки виниклим спірним правовідносинам та вірно витлумачено норми права, що підлягають застосуванню у даному випадку.

Як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 06 грудня 2024 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко