Справа № 459/1164/21 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/1462/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
Провадження № 22-ц/811/2493/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 травня 2023 року та апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 липня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , з участю третьої особи ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

15.04.2021 Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , з участю третьої особи ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

З урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути із ОСОБА_1 у користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № СGZ0GК00000061 від 07.03.2008 у розмірі 4192,84 Доларів США, що за курсом 28,55 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.12.2020 складає 119705,58 грн.

Позов мотивований тим, що між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем 07.03.2008 був укладений кредитний договір № СGZ0GК00000061, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 30 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у строки та у порядку, встановлених кредитним договором з кінцевим терміном повернення 07.03.2023. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим 04.06.2013 банк звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет застави. 24.09.2013 Червоноградським міським судом Львівської області було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави за вказаним кредитним договором. На підставі ст.599 ЦК України вважає, що договірні правовідносини між сторонами не припинено, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Посилаючись на вказані обставини та ч.2 ст.625 ЦК України просив суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05 травня 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , з участю третьої особи ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № СGZ0GК00000061 від 07.03.2008, а саме 3% річних від простроченої суми за період з 15.04.2018 по 02.12.2020, що становить 1940,20 долари США, що за курсом НБУ станом на 02.12.2020 складає 55392,71 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 830,89 грн судового збору.

Додатковим рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 27 липня 2023 року стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» у користь ОСОБА_1 21 600 грн витрат на правову допомогу та 6431,29 грн гонорару успіху.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 травня 2023 року оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд не встановив на підставі належних та допустимих доказів дійсний та реальний розмір заборгованості та взявши до уваги розрахунок позивача визначив такий у сумі 24 536,26 доларів США (сума заборгованості за кредитом). Вважає, що судом в оскаржуваному рішенні не враховано, що основну суму заборгованості 24 536,26 доларів США, на яку нарахував банк 3% річних він вже двічі стягував, що є неповнотою розгляду справи. Звертає увагу на те, що строк дії договору змінився з моменту ухвалення рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 24 вересня 2013 року справа № 459/3164/13-ц, яке набрало законної сили 24 жовтня 2013 року. Попереднім судовим рішенням у користь позивача вже було стягнуто з відповідача проценти, пеню і інші штрафні санкції, і стягнення знову такої суми за період з 05.06.2013 по 02.12.2020 є неправомірним. Також кредитним договором №СGZ0GК00000061 від 07.03.2008 не передбачено стягнення 3% відсотків річних, а передбачено стягнення пені і інших штрафних санкцій, які вже позивачем двічі стягувались. Вказує, що якщо ж строк кредитування закінчився, а фінансова установа звернулася більш ніж через три роки з моменту закінчення строку дії договору, то вважається, що у такому випадку у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Вказує, що суд невірно визначив розмір заборгованості наданої позивачем та не врахував відповідь банку від 09.06.2021 № 20.1.0.0.0/7-210525/13428, згідно якої заставна нерухомість за кредитним договором від 07.03.2008 (тобто квартира по АДРЕСА_1 ) була реалізована за 12 015 доларів США 29.08.2014, відтак розмір основної заборгованості підлягав зменшенню на цю суму і мав становити 24536,26 - 12015,70 = 12 520,56 доларів США. Суд залишив поза увагою цей доказ. Тому, суд мав відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не доведено належними допустимими доказами ті обставини, на які він покликався, а для спростування його доводів неможливо провести судово-економічну експертизу через відсутність у справі належним чином завірених копій документів та ухилення позивача від надання таких експерту, що свідчить про відсутність оригіналів документів у позивача. Отже докази, які не надано позивачем для проведення експертизи, мали першочергове значення для ухвалення законного та обґрунтованого рішення і саме позивач ухилився від їх подання, тому суд мав відмовити у задоволенні позову через недоведення та необґрунтованість позову.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Призначити по справі судово-економічну експертизу проведення якої доручити експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (адреса: 9024, Львівська обл., м.Львів, вул. Липинського, буд. 54), на вирішення експертам поставити наступне питання: Чи підтверджується документально обґрунтованість та розмір нарахованої заборгованості у розрахунку до позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» 3% річних від простроченої суми, за період з 05.06.2013 по 02.12.2020 за кредитним договором № СGZ0GК00000061 від 07.03.2008.

07.06.2023 представник АТ «ПриватБанк»- Деркач О.Р. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 липня 2023 року оскаржило АТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість додаткового рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що доказів про отримання від клієнта ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 40000 грн на виконання договору про надання правової допомоги надано не було. Таким чином, ОСОБА_1 розмір витрат на правничу допомогу недоведений. Відповідно до детального опису робіт виконаного адвокатом від 12.01.2023 на ознайомлення з позовною заявою та долученими до неї документами, їхній правовий аналіз, усну консультацію, пошук релевантної судової практики та чинного законодавства, підготовка на написання відзиву на позов адвокатом використано 44 години. Крім того, на підготовку стандартних процесуальних документів по даній справі адвокату знадобилось 27 годин. Вважає, що відповідач не має права на компенсацію судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі.

Просить скасувати додаткове рішення в частині стягнення судових витрат пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката в розмірі 21600 грн, та в цій частині ухвалити нове, яким зменшити розмір витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем. В іншій частині додаткове рішення залишити без змін.

31.08.2023 представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу АТ комерційний банк «ПриватБанк» слід задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;4) інші юридичні факти.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. ст. 524, 533 ЦК України грошовим є зобовязання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція була викладена Верховним Судом України у постанові від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У Постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 вказано на те, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання»; «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни»; «Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана у повному обсязі, кредитор має лише право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а тому після вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк мав право на стягнення з позичальника тільки сум, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не на стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, комісії та пені».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц зробила висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Судом установлено, що 07.03.2008 між сторонами у справі було укладено кредитний договір №СGZ0GК00000061. Відповідно до п.п.8.1. цього кредитного договору банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 07.03.2008 по 07.03.2023 включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 34 830,00 доларів США на наступні цілі: у розмірі 30000,00 доларів США на придбання нерухомості, 4830,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.8.2 даного договору (а.с.8-10 т.1).

Із метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, того ж дня між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено договір іпотеки, згідно умов якого останній передав в іпотеку банку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 46,70 кв.м.

Позивач посилався на те, що відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, тому 04.06.2013 банк звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет застави.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 24.09.2013 у справі № 459/3164/13-ц було звернуто в користь банку стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 46,70 кв.м., що належила відповідачеві у рахунок погашення заборгованості за спірним кредитним догором в сумі 56108,53 долари США, що станом на 28.05.2013 становить 448307,19 грн.

Доказів погашення суми заборгованості у повному обсязі апелянтом до суду не подано.

Згідно із наданого представником позивача розрахунку до уточненої позовної заяви (а.с.73 т.1) сума заборгованості за спірним кредитним договором з 24.03.2015 до 02.12.2020 становила 24536,26 доларів США.

Штрафні санкції згідно ст. 625 ЦК України, підлягають сплаті за останні три роки, які передували подачі позову.

З даним позовом банк звернувся до суду 15.04.2021.

Отже трирічний строк позовної давності, з якого підлягає стягненню заборгованості, становить з 15.04.2018.

За період з 15.04.2018 по 31.12.2019 кількість днів прострочення становила 626, тому 3% річних становить 24536,26 доларів США (сума заборгованості за кредитом)?3%?626:365:100=1262,44 долари США. За період з 01.01.2020 по 02.12.2020 3% річних становить 677,76 долари США, що відповідає дійсності та береться судом до уваги. Отже загальний розмір заборгованості за період з 15.04.2018 по 02.12.2020 становить 1262,44 + 677,76 = 1940,20 доларів США.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до правильних висновків, що стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягає 3 % річних від простроченої суми, якою є сума боргу у розмірі 24536,26 доларів США, за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 15.04.2018 до 02.12.2020, що становить 1940,20 доларів США, що за курсом НБУ 28,55 станом на 02.12.2020 складає 55392,71 грн (в межах позовних вимог).

Доводи апелянта про те, що заставна нерухомість за кредитним договором від 07.03.2008 (тобто квартира по АДРЕСА_1 ) була реалізована за 12 015 доларів США 29.08.2014, відтак розмір основної заборгованості підлягав зменшенню на цю суму і мав становити 24536,26 - 12015,70 = 12 520,56 доларів США не беруться до уваги, оскільки спростовується п.3.2. кредитного договору № CGZ0GK00000061 від 07.03.2008, на підставі якого сума кредиту погашається після сплати відсотків, комісії, штрафних санкцій та інших платежів встановлених договором.

Доказів того, що сума 12 520,56 доларів США була зарахована на погашення основної суму заборгованості апелянтом не надано.

Твердження апелянта про те, що позивачем не було надано докази для проведення судово-економічної експертизи та останній ухилився від їх подання не заслуговують на увагу, оскільки як убачається з матеріалів справи, банком були виконані вимоги експерта, однак у експерта була відсутня можливість надати висновок по наданих документах.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 травня 2023 року слід залишити без змін.

Проте, додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 липня 2023 року в частині стягнення 21600 грн витрат на правову допомогу слід скасувати, з огляду на наступне.

Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

В той же час, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21).

Колегія суддів відзначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано договір про надання правової допомоги від 01.06.2021, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 12.01.2023 та акт приймання-передачі наданих послуг від 12.01.2023 (а.с.171-173 т.2), а також ордер на надання правничої (правової) допомоги.

Згідно з Детальним описом робіт (наданих послуг) від 12 січня 2023 року, адвокатом Мацеєм М.М. було надано наступні послуги: 1) ознайомлення з позовною заявою та долученими до неї документами, їхній правовий аналіз, усна консультація, пошук релевантної судової практики та чинного законодавства, підготовка та написання відзиву - тривалістю 44 год.; 2) підготовка та написання клопотання про перехід до загального позовного провадження- тривалістю 3 год.; 3) підготовка та написання письмових пояснень з заявою про застосування строку позовної давності - тривалістю 4 год.; 4) підготовка та написання клопотання про витребування доказів - тривалістю 2 год.; 5) підготовка та написання заяви про залучення в якості третьої особи без самостійних вимог; 6) підготовка та написання запиту в AT КБ «ПриватБанк» про надання ОСОБА_1 інформації про те чи реалізована квартира АДРЕСА_2 - тривалістю 1,5 год.; 7) підготовка та написання запиту в AT КБ «ПриватБанк» про надання ОСОБА_1 детального розрахунку сплачених ним коштів за кредитним договором № CGZOGK00000061 від 07.03.2008; 8) підготовка та написання додаткових письмових пояснень - тривалістю 8 год.; 9) підготовка та написання заяв про відкладення судових засідань- тривалістю 3год.; 10) підготовка та написання про призначення судово- економічної експертизи - тривалістю 2 год.; 11) участь в судових засіданнях та підготовка до їх участі - тривалістю 6 год.; 12) ознайомлення з клопотанням експерта, підготовка та написання клопотання про уточнення експертного завдання на виконання вимог судового експерта.

Загальна кількість витраченого часу становить 80 год. 20 хв., вартість наданих послуг -40000 грн.

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Так, відповідно до детального опису робіт виконаного адвокатом від 12.01.2023 на ознайомлення з позовною заявою та долученими до неї документами, їхній правовий аналіз, усну консультацію, пошук релевантної судової практики та чинного законодавства, підготовку та написання відзиву на позов адвокатом використано 44 години. Крім цього, на підготовку процесуальних документів по даній справі адвокату знадобилось 27 годин. Колегія суддів вважає, що час витрачений адвокатом, а саме 71 година вивчення матеріалів справи та підготовку процесуальних документів по даній справі для професійного адвоката не відповідає складності справи.

Ураховуючи доводи сторін щодо розподілу відповідних витрат, беручи до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, кількість судових засідань, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, а також зазначені в п.6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України принципи пропорційності, розумності і співмірності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що наявні підстави для зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з їх частковою необґрунтованістю, що в свою чергу, зумовлює часткове задоволення заяви відповідача та, відповідно, стягнення з позивача на користь відповідача вказаних витрат у розмірі 10 000 грн.

З таких обставин, додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 липня 2023 року слід скасуватив частині стягнення витрат на правову допомогу та ухвалити нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат пов`язаних з професійною правничою допомогою задовольнити частково. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» у користь ОСОБА_1 10 000 грн витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 травня 2023 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 липня 2023 року задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 травня 2023 року залишити без змін.

Додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 липня 2023 року в частині стягнення витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат пов`язаних з професійною правничою допомогою задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» у користь ОСОБА_1 10 000 грн витрат на правову допомогу. В решті додаткове рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено: 23.02.2024

Головуючий

Судді