Справа № 148/206/24
Провадження № 22-ц/801/1625/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дамчук О. О.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 рокуСправа № 148/206/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Міхасішина І.В.

суддів : Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №148/206/24 за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кравець Віти Анатоліївни, на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 травня 2024 року,

встановив:

У січні 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.02.2022 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачкою за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» укладено електронний договір № 449438-КС-001 про надання споживчого кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Зазначений кредитний договір було укладено шляхом акцептування відповідачкою пропозиції (оферти) банку одноразовим ідентифікатором G-8534, направленим на зазначений відповідачкою номер телефону, що зазначила остання у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий відповідачкою було введено та відправлено. Згідно умов кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 33000,00 грн; строк кредиту 24 тижні; дата повернення кредиту (02.08.2022), процентна ставка за кредитом в день дорівнює 0,86586962, одноразова комісія за надання кредиту складає 4950,00 грн. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 33000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки. Станом на 09.01.2024 відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, станом на день звернення до суду, відповідачка має заборгованість у сумі 86240,06 грн, з яких 33000,00 грн сума кредиту; 48290,06 грн сума відсотків за користування кредитом; 4950,00 грн розмір комісії за надання кредиту; судові витрати в розмірі 2422,40 грн судового збору.

Рішення Тульчинського міськрайонного суду Вінницької області від 23 травня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за Договором № 449438-КС-001 про надання споживчого кредиту від 15.02.2022 в розмірі 86239,55 гривень (що складається зі: тілу кредиту у розмірі 33000,00 грн, процентів за користування кредиту у розмірі 48289,55 грн, комісії у розмірі 4950,00 грн) та судові витрати з оплати судового збору в сумі 2422,39 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кравець Віта Анатоліївна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки вважає, що рішення ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 вересня 2024 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що що 15 лютого 2022 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачкою за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», шляхом акцептування пропозиції товариства, укладено електронний договір № 449438-КС-001 про надання споживчого кредиту (а.с.24-25, 26-29). Кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», затверджених наказом № 25-ОД від 03 листопада 2021 року, які знаходяться на сайті кредитодавця (а.с.45-52), що підтверджується витягом візуальної форми послідовності дій клієнта, складеного у відповідності зі ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (а.с.44-45).

Пунктами 7.3 та 7.4 Договору № 449438-КС-001 від 15.02.2022 передбачено, що до укладання цього договору позичальниця отримала від кредитодавця інформацію та документи, надання яких передбачені законодавством України, зокрема ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування»; ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; паспорт споживчого кредиту; про умови договору і правила, що розміщені на сайті кредитодавця. Також позичальниця підтвердила, що ознайомлена з договором та правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх; що до моменту укладення цього договору отримала всю необхідну інформацію про кредитного посередника кредитодавця, відповідно до ст. 6 ЗУ «Про споживче кредитування»; отримала від кредитодавця всі документи та інформацію, які запросила у кредитодавця до моменту укладення договору.

Вказаний договір і паспорт споживчого кредиту до договору підписаний електронним підписом відповідачки 15.02.2022 позначка часу 23:25:26, договір та паспорт споживчого кредиту містять вказівку на суму кредиту, строк його видачі, відсоткову ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту, штрафи, тощо (а.с.24-29).

У той же час, зарахування суми кредиту на банківську картку відповідачки НОМЕР_1 , підтверджується довідками (електронними витягами) про проведення електронних переказів 15.02.2022 двома платежами в сумі 13000,00 грн та 20000,00 грн (а.с.30-31) та довідкою № 20.1.0.0.0/7-240508/54134 від 16.05.2024 виданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про емітування банківської картки на ім`я відповідачки НОМЕР_1 та виписки по вказаній банківській картці, з якої вбачається зарахування 15.02.2022 відповідних сум.

Відтак, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання перед відповідачкою за договором про надання споживчого кредиту виконало та надало їй кредит в сумі 33000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки.

Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 33000,00 грн. (п.2.6. Кредитного договору); строк кредиту 24 тижні, термін дії договору до 02.08.2022 (п.2.7. Кредитного договору). Дата видачі кредиту 15.02.2022, дата повернення кредиту 02.08.2022, що складає 169 днів користування (п.п.2.10 та 2.11 договору).

Суд погоджується з розрахунком відсотків наданих представницею відповідачки, які відповідають умовам укладеного кредитного договору, а саме: (33000,00*0,86586962/100*169 = 48289,5487) у сумі 48289,55 грн, а не в розмірі 48290,66 грн, як просить стягнути позивач, оскільки останнім не надано належного обґрунтування зазначеного розміру.

Доводи відповідача про те, що розмір процентів у розмірі 48289,54грн. не є співрозмірним сумі кредиту у розмірі 33000,00грн та суперечить принципам розумності та добросовісності, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором, апеляційний суд відхиляє, тому що, як зазначалось вище, проценти згідно з частиною першою статі 1048 ЦК України визначаються сторонами у договорі позики (кредиту) і, відповідно, входять до основного зобов`язання за кредитним договором, а не є правовим наслідком порушення зобов`язання, зокрема сплатою неустойки (пункт 3 частини першої статті 611, частини першої статті 549 ЦК України), а тому до них не застосовуються приписи статей 11, 18 Закону Україна «Про захист прав споживачів».

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України (по тексту ЦК).

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1054 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч.2 ст.1056-1ЦК).

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідачка порушує зобов`язання за даним договором.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Статтею 599 ЦК передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином або частково чи у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір вважається дійсним при дотриманні таких умов: законність дії ; волевиявлення сторін; дотримання встановленої законом форми договору; правоздатність i дієздатність сторін. Головним елементом кожного договору є воля сторін, спрямована на досягнення певної мети, яка не суперечить закону.

При укладенні договору сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що визначено чинним законодавством (стаття 627 Цивільного кодексу України). Це положення закріплює один з найважливіших принципів договірного регулювання суспільних відносин - принцип свободи договору, який включає в себе наступні складові:

- свобода в укладенні договору, тобто відсутність будь-яких примусів, щодо того, вступати суб`єктам в договірні відносини, чи ні;

- свобода вибору характеру договору, що укладається, а це означає, що сторони самі для себе вирішують, який саме договір їм укладати. При цьому, вони можуть укладати як договір, що передбачений чинним законодавством, так і такий, що ним не передбачений, проте відповідає загальним засадам цивільного законодавства (частина 1 статті 6 Цивільного кодексу України).

- вільний вибір контрагента за договором, тобто сторони шукатимуть того контрагента, який максимально підходить їм за тими чи іншими ознаками.

Матеріали справи не містять та відповідачем не доведено, що договір № 449438-КС-001 від 15.02.2022 або його частина визнані законом чи судом недійсними.

Із зазначеного вище вбачається, що сплата відсотків за користування кредитом, яка передбачена договором у межах його строку, є невід`ємною умовою суті кредитного договору, штрафи та пеню за порушення зобов`язання, які передбачені договором про надання споживчого кредиту, інфляційні та 3% річних, які передбачені ч.2 ст. 625 ЦК позивач відносно відповідачки не застосовує, а тому висновки представниці відповідачки є хибними та суперечать нормам закону.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, що застосовується і до односторонніх правочинів, також сторони з є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Пунктом 2.5 кредитного договору передбачено, що за надання кредиту стягується одноразова комісія у розмірі 4950,00 грн, розмір якої залишається незмінним протягом усього строку договору.

Як убачається із матеріалів справи комісія за надання кредиту зумовлена тим, що при наданні кредиту відповідачці ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» користувалось послугами посередника, а саме на підставі договору між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та посередника ТОВ «ФК "ЕЛАЄНС"» № 41084239_14/12/17 про надання послуг з переказу грошових коштів.

Станом на 09.01.2024 відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, що підтверджується розрахунком заборгованості, доказів щодо погашення заборгованості або будь яких виплат у рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 449438-КС-001 від 15.02.2022 матеріали справи не містять та стороною відповідачки до суду не надані.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про обґрунтованість і доведеність заявлених позовних вимог у частині стягнення боргу в сумі 86239,55 грн, що складається з 33000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 48289,55 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом та 4950,00 грн комісії за надання кредиту.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині, отже рішення суду першої інстанції є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кравець Віти Анатоліївни залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник