Справа №464/5526/18
пр № 8/464/1/24
У Х В А Л А

05 липня 2024 року Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючої Чорна С.З

секретар судових засідань Гринюк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Сихівського районного суду м.Львова від 24 квітня 2019 року у справі №464/5526/18 у зв`язку з нововиявленими обставинами,-

за участі:

представника заявника ОСОБА_2 ,

представник позивача ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Сихівського районного суду м.Львова від 24 квітня 2019 року, ухваленого в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю.

Заяву мотивувала тим, 24 квітня 2019 року Сихівським районним судом м. Львова прийнято рішення у справі №464/5526/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя. ОСОБА_1 , як законний власник квартири АДРЕСА_1 , не приймав участі у розгляді справи. Як вбачається з матеріалів справи, в 2018 році ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про визнання майна (спірної квартири) спільною сумісною власністю. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 31 грудня 2014 року він з дружиною за спільно зароблені кошти придбали у власність квартиру АДРЕСА_1 . Проте надалі його дружина зазначила, що спірна квартира є її особистою власністю і придбана виключно за її власні кошти. В судові засідання сторони не з`являлись і 24 квітня 2019 року суд на підставі заяви відповідачки ОСОБА_5 про визнання позову (всупереч того, що раніше відповідачка стверджувала, що квартира придбана за її власні кошти) задовольнив позовні вимоги ОСОБА_4 та визнав квартиру їхньою спільною сумісною власністю. Таким чином, ОСОБА_5 , будучи стороною у справі про оспорення належності їй спірної квартири, зловживаючи своїми процесуальними правами та обов`язками передбаченими ст. 44 ЦПК України, не повідомила суд про наявність судового спору про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. Більше того, маючи на меті утруднити виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова у справі №464/1273/15-ц створила штучний спір з своїм чоловіком для визнання спірної квартири спільним майном подружжя. Натомість, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24 квітня 2019 року суд визнав спірну квартиру спільною сумісною власністю.Необхідно зазначити, що постановою Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі №2-486/11 за касаційною скаргою ОСОБА_5 , встановлено, що « ОСОБА_1 є членом кооперативу та повністю вніс пайовий внесок за вказану квартиру у жовтні 1992 року у розмірі 8 220 крб.». Суть зазначено позову полягає в наступному: у червні 2007 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Позов мотивовано тим, що його батько ОСОБА_7 був членом ЖБК №172, після смерті якого 25 березня 1986 року на ім`я позивача було видано свідоцтво на спадщину за законом на паєнакопичення у ЖБК № НОМЕР_1 і він фактично є єдиним спадкоємцем після смерті його батька, що надалі виявилось обманом. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05 липня 2007 року позов задоволено та зобов`язано ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» зареєструвати за ОСОБА_6 право власності на всю квартиру АДРЕСА_1 . 17 липня 2007 року ОСОБА_6 зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення суду від 05 липня 2007 року. В кінці липня 2007 року позивач у справі ОСОБА_1 довідався про реєстрацію його квартири за ОСОБА_6 та подав заяву про перегляд рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 липня 2007 року за нововиявленими обставинами. Довідавшись про подану заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, 02 серпня 2007 року ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу терміново продав зареєстровану квартиру своїй тещі ОСОБА_8 . Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 13 серпня 2007 року рішення суду у цій справі від 05 липня 2007 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами скасовано та зобов`язано ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» анулювати свідоцтво про право власності на квартиру видане ОСОБА_6 . Надалі, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2008 року в задоволені позову ОСОБА_6 про визнання права власності на спірну квартиру відмовлено за безпідставністю. В подальшому ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2008 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 лютого 2008 року скасовано та направлено на новий розгляд. Після направлення справи на новий розгляд у липні 2008 року третя особа ОСОБА_8 звернулась до суду із самостійними вимогами до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про зобов`язання ОСОБА_6 виконати умови пункту 11 договору купівлі-продажу спірної квартири від 02 серпня 2007 року а саме: звільнити квартиру, зняти з реєстрації всіх зареєстрованих у ній осіб, визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_9 такими, що втратили право користування спірних житлом, виселити їх з квартири та зняти із реєстрації за вказаною адресою; визнати ОСОБА_8 добросовісним набувачем та вселити до житла. Надалі, у березні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_8 , ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 02 серпня 2007 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після смерті його брата ОСОБА_7 відкрилась спадщина лише на паєнакопичення, були видані свідоцтва про право на спадщину по частки на ім`я його сина ОСОБА_6 та його матері ОСОБА_10 . Мати ОСОБА_6 прийнявши спадщину отримала у грошовому еквіваленті вартість частки пайового внеску. Інший спадкоємець ОСОБА_10 була прийнята в члени ЖБК, а згодом належний їй пай передала своєму сину ОСОБА_1 , який повністю вніс пайовий внесок за квартиру та є її власником, зареєстрований та проживає у ній і сплачує відповідні платежі за комунальні послуги. Окрім цього, у квітні 2011 року ОСОБА_6 звернувся із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ЖБК №172 про визнання протиправними та нечинними рішення загальних зборів ЖБК №172 від 27 грудня 1985 року (протокол №6) про прийняття до членів кооператив його бабусі ОСОБА_10 та рішення від 21 лютого 1992 року (протокол №16) про прийняття у члени кооперативу ОСОБА_1 . Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03 листопада 2014 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відмовлено. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 02 серпня 2007 року. Рішення Сихівського районного суду від 22 березня 2013 року набрало законної сили. Єдиним законним власником згідно з рішенням Сихівського районного суду від 22 березня 2013 року та постанови Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі №2-486/11 квартири АДРЕСА_1 є позивач у справі ОСОБА_1 . Надалі, будучи обізнаною про прийняття рішення Сихівським районним судом м. Львова від 22 березня 2013 року, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відмовлено та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 02 серпня 2007 року, вчиняючи дії на утруднення виконання рішення суду, зловживаючи своїми правами та обов`язками, 31 січня 2014 року ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу всупереч ч. 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб) продала спірну квартири АДРЕСА_2 своїй близькій подрузі ОСОБА_5 . Довідавшись про такі незаконні дії ОСОБА_8 , в 2015 році ОСОБА_1 та його донька ОСОБА_9 звернулись до Сихівського районного суду м. Львова із позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , треті особи Львівська міська рада, ЛОР «БТІ та ЕО», приватний нотаріус Чорний І,С. про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 31 січня 2014 року. Суд встановив, що 31 січня 2014 року ОСОБА_8 , відчужуючи належну їй квартиру за договором купівлі-продажу була обізнана про наявність судового процесу, предметом якого була також спірна квартира, починаючи з 2007 року, адже є тещею ОСОБА_6 . Однак, при укладенні спірного договору стверджувала, що спірна квартира належала їй на праві особистої приватної власності. Крім цього суд встановив, що ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , укладаючи договір купівлі-продажу спірної квартири були обізнані про те, що у спірній квартирі проживають інші особи, які є позивачами у справі, адже ОСОБА_5 візуально оглянула квартиру, про що стверджувала у заяві поданій приватному нотаріусу 31 січня 2014 року. 29 листопада 2019 року рішенням Сихівського районного суду м. Львова позов задоволено частково та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 31 січня 2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 . Надалі, постановою Львівського апеляційного суду від 23 березня 2021 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 листопада 2019 року залишено без змін. Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 листопада 2019 року набрало законної сили. Таким чином, станом на сьогоднішній день згідно з рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 29 листопада 2019 року, єдиним законним власником квартири АДРЕСА_1 є позивач у справі ОСОБА_1 . Слід зазначити, що у всіх трьох судових справах, які тривають з липня 2007 року до сьогоднішнього дня, ОСОБА_1 як законний власник квартири АДРЕСА_1 неодноразово підтвердив своє законне право власності на спірну квартиру. Проте, незаконними діями учасників справи, зокрема, ОСОБА_6 , його тещі ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та її чоловіка ОСОБА_4 , які в порушення основоположних засад цивільного законодавства України (п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України - неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом), ч. 2 ст. 13 ЦК України (при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині), всупереч здоровому глузду та з метою унеможливлення виконання рішень судів на користь позивача, яке неодноразово визнано судами трьох інстанцій, впродовж 16 років порушують право власності ОСОБА_1 на його законно набуте майно, що є неприпустимим у правовій державі. Більше того, 27 липня 2022 року Сихівським районним судом м. Львова ухвалено рішення у справі №464/3901/21 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_6 про скасування запису про державну реєстрацію права власності на квартиру, визнання права власності та витребування з чужого незаконного володіння, яким у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі. 26 січня 2023 року Львівським апеляційним судом ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 липня 2022 року залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Проте, постановою Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 та витребувано від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 частину квартири АДРЕСА_1 . Іншу частини квартири суд залишив за ОСОБА_4 . 19 жовтня 2023 року ОСОБА_1 отримано постанову Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі №464/3901/21 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_6 про скасування запису про державну реєстрацію права власності на квартиру, визнання права власності та витребування з чужого незаконного володіння. Відтак, зазначена обставина (витребування від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 частину квартири АДРЕСА_1 ) є нововиявленою, яка не була відома суду і особі, яка звернулась із заявою на час розгляду справи, та є підставою для скасування рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 квітня 2019 року. Вищезазначені обставини мають значення для вирішення справи і є істотними для постановлення правильного рішення у справі, так як на їх підставі можна зробити висновок про наявність у ОСОБА_1 гарантованого законодавством права власності на квартиру.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 27 листопада 2023 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та призначено судове засідання.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 адвокат Добушовський О.В. заяву підтримав та просить таку задоволити.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні заяві ОСОБА_1 про перегляд рішення Сихівського районного суду м.Львова від 24 квітня 2019 року у справі №464/5526/18 у зв`язку з нововиявленими обставинами. Заявник ОСОБА_1 не має права на подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, оскільки він не є особою, яка брала участь у справі та пропустив строки на оскарження рішення за нововиявленими обставинами. Крім того, ОСОБА_1 пропустив строк на подання заяви про перегляд судового рішення.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_3 , вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 24.04.2019 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю задоволено. Визнано житлову квартиру, яка складається з двох кімнат житловою площею 21,6 кв м., загальною площею 47,9 кв.м., що була придбана 31 січня 2014 року та знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Визнано за ОСОБА_4 1/2 житлової квартири, що була придбана 31 січня 2014 року та знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка складається з двох кімнат житловою площею 21,6 кв м., загальною площею 47,9 кв.м.

Відповідно ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи є підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Аналіз змісту ч. 1 ст.424 ЦПК України свідчить, що заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами може бути подана лише учасником справи.

Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30.03.2012 року, заява про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами може бути подана сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та ( або ) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Таким чином, право подавати заяву про перегляд рішення за нововиявленими або виключними обставинами мають сторони та інші особи, які беруть участь у справі.

Схожий за змістом правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 06 вересня 2018 року у справі № 215/6648/15-ц (проваджения № 61-36732св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 295/8984/15-ц (провадження № 61-17689св19), від 01 грудня 2021 року у справі №645/286/16-ц (провадження № 61-1441св21).

Як вбачається з матеріалів справи заявник ОСОБА_1 не є учасником справи №464/5526/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю та, відповідно до вимог закону, не має права на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, однак, має право оскаржити рішення суду в апеляційному (касаційному) порядку.

Отже, у заяві ОСОБА_1 про перегляд рішення Сихівського районного суду м.Львова від 24 квітня 2019 року у справі №464/5526/18 у зв`язку з нововиявленими обставинами слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 423,424,425 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Сихівського районного суду м.Львова від 24 квітня 2019 року у справі №464/5526/18 у зв`язку з нововиявленими обставинами відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 09.07.2024.

Головуюча: