КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/7654/22 Головуючий у 1 інстанції: Сіромашенко Н.В.
Судді цивільної палати Київського апеляційного суду Гаращенка Д.Р. по постановe Київського апеляційного суду від 2 жовтня 2024 року у справі №761/7654/22, за апеляційної скаргою Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
У квітні 2022 року АТ КБ «Приватбанк»звернулось до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 42 913,26 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17.11.2011 відповідач з метою отримання банківських послуг підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил банківських послуг у Приватбанку заяву, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між сторонами договір про надання банківських послуг.
Відповідно до п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, підписанням Договору відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
Свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2024 року позов задоволено частково.
В іншій частині позову відмовлено.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач розумів Правила та Умови та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, неустойки, штрафів та, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу.
Просило скасувати заочне рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права в частині незадоволених вимог та ухвалити в цій частині нового судового рішення про задоволення позову в цій частині.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначило, що висновок суду про відсутність погодження умов кредитування є незаконним, безпідставним та помилковим.
Вважає, що судом першої інстанції помилково зазначено про відсутність погодження розміру відсотків з відповідачем, проігноровано факт погодження з відповідачем умов кредитування в Довідці та безпідставно відмовлено в стягненні відсотків з посиланням на непогодження таких умов.
Зазначає що, наявність узгодження між сторонами базового розміру процентної ставки є підставою для задоволення вимог зі стягнення заборгованості за процентами.
Постановою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнення заборгованості за простроченими відсотками було скасовано, та ухвалено нове судове рішення в цій частині про задоволення позову.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині, колегія суддів вважала, що висновки суду першої інстанції є безпідставними при посиланні суду першої інстанції на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки заява анкета боржника підписана ним у 2011 році, а тому боржник мав можливість користуватись банківською карткою та ознайомитись з усіма правилами надання банківських послуг.
При цьому відповідач користувався кредитними коштами і частково погашав заборгованість, тобто погоджувався з умовами договору, в тому числі і нарахованими відсотками.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України судове рішення ухвалюється простою більшістю голосів суддів, що входять до складу суду.
Якщо рішення ухвалюється в нарадчій кімнаті, відповідні питання вирішуються за результатами наради суддів шляхом голосування, від якого не має права утримуватися ніхто з суддів. Головуючий голосує останнім. У разі ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті його підписують усі судді.
Кожен суддя з колегії суддів має право викласти письмово окрему думку, яка не оголошується в судовому засіданні, а приєднується до матеріалів провадження і є відкритою для ознайомлення.
Вважаю помилковим висновок колегії суддів щодо наявності підстав для задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками враховуючи наступне.
З матеріалів справи вбачається, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 17.11.2011 звернувся до АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву №б/н від 17.11.2011 (а.с. 15).
Згідно розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «Приватбанк», станом на 10.01.2022 за відповідачем обліковується заборгованість, яка в загальному розмірі складає 42 913,26 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає- 34 643,23 грн; заборгованість за простроченими відсотками складає - 8 270,03 грн., у зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені ним судові витрати.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення цих позовних вимог, оскільки позивач не надав суду доказів того, що сторони погодили в кредитному договорі умови щодо розміру відсотків.
Окремо зазначив, що укладений між сторонами кредитний договір від 17.11.2011 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Вважаю, що рішення суду першої інстанції повністю відповідало вимогам ст. 263 ЦПК України.
Матеріалами справи встановлено, що згідно з анкетою заявою підписаною ОСОБА_1 відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» про відкриття поточного рахунку у гривні.
У анкеті Анкеті-заяві було зазначено, що відповідач згоден з тим, що зазначена анкета заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг складають Договір про надання банківських послуг, а також, те, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку і договором про надання банківських послуг, які розміщено на офіційному сайті privatbank.ua.
Водночас, у зазначеній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов кредитного договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків, та або прострочений відсотків.
Крім того матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів погодження між сторонами істотних умов кредитного договору, а саме щодо розміру відсотків.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 зробила висновок, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Даний Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не доводить, який тариф було погоджено між Банком та відповідачем щодо розміру відсотків, пені та штрафів, а містить лише загальні відомості, що картка «Універсальна» є різних видів, а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CОNTRACT», «Універсальна GOLD».
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17 (провадження № 61-684св18), вказано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 03 лютого 2010 року сторони узгодили базову процентну ставку по кредитному ліміту на момент підписання договору в розмірі 2,5 % на місяць з розрахунком 360 днів в році. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності штрафів за порушення зобов`язання. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
У даній справі, яка переглядається апеляційним судом, АТ КБ «ПриватБанк» ініційовано спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, який оформлений у вигляді анкети?заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 17.11.2011.
На підтвердження заявлених вимог позивач надав до суду копію анкети?заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 17.11.2011, роздруківку з інформацією про деякі умови кредитування. Але зазначена анкета заява містить відомості по двох типах кредитного продукту: Універсальна та Універсальна Голд. Також анкета заява не містить данні про встановлення кредитного ліміту та процентна ставка за користування кредитом та за прострочення повернення кредиту.
Таким чином сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами.
Роздруківка із сайту позивача умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку не може бути належним, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Відповідно до висновку Верховний Суду у складі Об`єднаної палати у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період (19.02.2019) до моменту звернення до суду із позовом, тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в цьому банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Зважаючи на те, що умовами Анкети-заяви від 17.11.2011, яка підписана ОСОБА_1 , не передбачено обов`язку останнього щодо сплати та розміру відсотків, а протягом строку користування кредитним коштами з ним не було підписано жодного документу де б зазначалось про її обов`язок сплачувати відсотки та або прострочені відсотки вважаю, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в цій частині.
Також вважаю неправильними висновки колегії суддів про те, що відповідач будучі користувачем послуг банку з 2011 року міг самостійно ознайомитись з Умовами та правилами надання банківських послуг Приватбанку, а частково погашаючи заборгованість мав обізнаність щодо розміру нарахованих йому відсотків.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження ознайомлення банком ОСОБА_1 з умовами кредитування, розміром кредитного ліміту і відсоткової ставки по процентам за користування кредитним коштами та відповідного підпису ОСОБА_1 про ознайомлення з даними умовами.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Вважаю, що при ухваленні колегією суддів постанови про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками є помилковим, та таким, що не відповідає висновкам Верховного Суду.
Суддя цивільної палати
Київського апеляційного суду Д.Р. Гаращенко