ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 202/5665/21

провадження № 61-11741св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2022 року в складі судді Спаї В. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року в складі колегії суддів: Барильської А. П., Деркач Н. М., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якому просила суд:

визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 03 серпня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 2975;

визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 17 вересня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Восковець О. О. та зареєстрований в реєстрі за № 2349;

визнати недійсним договір іпотеки, серії DN0GK/1 № 2352, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Восковець О. О. (реєстр 2352).

На обґрунтування позову зазначала, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2020 року витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2 на її користь квартиру АДРЕСА_1 .

Під час розгляду цієї справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_5 та після її смерті до Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулись вона та ОСОБА_3 (сестра спадкодавця). У зв`язку з тим, що на день подання заяви про прийняття спадщини її родинні відносини з ОСОБА_5 не були доведені, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено. В той же час, свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 отримала ОСОБА_3 .

У зв`язку із зазначеними обставинами вона звернулася до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

03 серпня 2018 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О. В. та зареєстрованого в реєстрі за №2975, відчужила спірну квартиру ОСОБА_4

17 вересня 2018 року ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Восковець О.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 2349, відчужив квартиру, яка є предметом спору, ОСОБА_2 , який цього ж дня передав спірну квартиру в іпотеку АТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки серія DN0GK/1 № 2352, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Восковець О. О.

На переконання позивача, вищевказані обставини свідчать про те, що оспорювані договори мають ознаки фраудаторних правочинів, тобто спрямовані на уникнення фактичного виконання рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння.

ОСОБА_3 , відчужуючи квартиру, право власності на яку було зареєстровано на підставі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину, повністю усвідомлювала, що вона ймовірніше за все втратить право власності на квартиру за умови задоволення позову у справі № 202/3269/18.

Відчуження квартири в процесі розгляду справи № 202/3269/18 та передача її в іпотеку банку були здійснені з метою приховання цього майна та унеможливлення виконання рішення суду про витребування майна на її користь.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки серії DN0GK/1 № 2352, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Восковець О. О.

У задоволенні вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного 03 серпня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного 17 вересня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2020 року у цивільній справі № 202/3269/18 встановлено, що спірна квартира належить позивачу як спадкоємцю першої черги за законом за правом представлення з моменту відкриття спадщини та вибула із власності поза її волею.

Відтак, позивач є власником спірного майна з часу відкриття спадщини, тобто з 07 квітня 2016 року в силу частини третьої статті 1223 ЦК України, а тому договір іпотеки був укладений з порушенням норм чинного законодавства.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2022 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що оспорюваний договір іпотеки укладений з порушенням норм чинного законодавства, у зв`язку з чим порушенно права позивача, як власника майна, яка не надавала згоду на передачу цього майна у іпотеку.

Також з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції у цій справі звернувся ОСОБА_2 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано недійсним іпотечний договір DNF0GK/1 від 17 вересня 2018 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Восковець О. О., зареєстрований в реєстрі за № 2353.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 , якого належним чином не повідомленого про розгляд справи судом першої інстанції, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції на підставі пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. З цих підстав також підлягає скасуванню постанова Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року, оскільки зазначені доводи апеляційної скарги не були предметом розгляду під час розгляду апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк».

Спірна квартира належить позивачу як спадкоємцю першої черги за законом за правом представлення з моменту відкриття спадщини та вибула з власності поза її волею.

Відтак, ОСОБА_1 є власником спірного майна з часу відкриття спадщини, тобто з 07 квітня 2016 року в силу частини третьої статті 1223 ЦК України.

Оскільки договір іпотеки серії DN0GK/1 № 2352, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був вчинений з порушенням норм чинного законодавства, внаслідок чого права позивача як власника майна, який не надавав згоду на його передачу в іпотеку, були порушені, зазначений договір підлягає визнанню недійсним.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

25 листопада 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» засобами поштового зв'язку надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року у вказаній справі.

На обґрунтування касаційної скарги зазначало про застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року в справі № 6-197цс14 та у постановах Верховного Суду від 08 лютого 2018 року в справі № 756/9955/16- ц (провадження № 61-835св17), від 14 лютого 2018 року в справі № 379/1256/15-ц (провадження № 61-1300св18), від 28 лютого 2018 року в справі № 909/330/16, від 01 листопада 2018 року в справі № 910/18436/16, від 14 листопада 2018 року в справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), від 13 березня 2019 року в справі № 757/12646/16 (провадження № 61-6360св18), від 19 червня 2019 року в справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19), від 03 липня 2019 року в справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19), від 11 серпня 2021 року в справі № 523/7609/17 (провадження № 61- 15309св19), від 17 листопада 2021 року в справі № 200/4037/19 (провадження № 61-18471св20) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

23 грудня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» засобами поштового зв`язку надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року у вказаній справі.

На обґрунтування касаційної скарги зазначало про застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року в справі № 6- 197цс14, від 13 квітня 2016 року в справі № 6-1528цс15 та у постановах Верховного Суду від 08 лютого 2018 року в справі № 756/9955/16-ц (провадження № 61-835св17), від 14 лютого 2018 року в справі № 379/1256/15- ц (провадження № 61-1300св18), від 28 лютого 2018 року в справі № 909/330/16, від 01 листопада 2018 року в справі № 910/18436/16, від 14 листопада 2018 року в справі № 2-383/2010 (провадження № 14- 308цс18), від 13 березня 2019 року в справі № 757/12646/16 (провадження № 61-6360св18), від 19 червня 2019 року в справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19), від 03 липня 2019 року в справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19), від 11 серпня 2021 року в справі № 523/7609/17 (провадження № 61-15309св19), від 17 листопада 2021 року в справі № 200/4037/19 (провадження № 61- 18471св20) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційні скарги АТ КБ «ПриватБанк» мотивовані тим, що на день укладення договору іпотеки була відсутні заборона на вчинення реєстраційних дій щодо спірної квартири, а також не було ухвалене рішення про її витребування з незаконного володіння останнього власника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Зміст оспорюваного договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, договір укладений у письмовій формі, волевиявлення іпотекодавця було вільним та відповідало його внутрішній волі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року у вказаній справі та витребувано її матеріали з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

06 січня 2023 року справа № 202/5665/21 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2023 року зупинено провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Об'єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23).

Ухвалою Верховного Суду від 14 жовтня 2024 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2020 року у цивільній справі № 202/3269/18, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Під час розгляду справи № 202/3269/18 суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся ОСОБА_1 . ОСОБА_5 і після її смерті до Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_3 (сестра спадкодавця) і ОСОБА_1 . У зв`язку з тим, що на день подання заяви про прийняття спадщини родинні відносини ОСОБА_1 зі спадкодавцем не були доведені, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено. В той же час, свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 було видане ОСОБА_3 .

Також суд встановив, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 як спадкоємцю першої черги за законом за правом представлення з моменту відкриття спадщини та вибула з її власності поза її волею, що є підставою для витребування квартири з незаконного володіння останнього власника ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 під час розгляду цієї справи подала заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, у задоволенні якої ухвалою від 15 червня 2018 року було відмовлено.

03 серпня 2018 року ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу, за умовами якого продала спірну квартиру ОСОБА_4

17 вересня 2018 року ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу, згідно якого відчужив квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2

17 вересня 2018 року ОСОБА_2 передав спірну квартиру в іпотеку АТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки, серія DN0GK/1 № 2352, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Восковець О. О.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з часиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою та третьою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Наявні у справі докази свідчать про те, що після смерті ОСОБА_5 позивач прийняла спадщину, до якої входить спірна квартира, подавши відповідну заяву до нотаріуса.

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2020 року у цивільній справі № 202/3269/18, яке набрало законної сили, витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Під час розгляду цієї справи встановлено, що спірна квартира належить ОСОБА_1 як спадкоємцю першої черги за законом за правом представлення з моменту відкриття спадщини та вибула з її власності поза її волею, що є підставою для витребування квартири з незаконного володіння останнього власника ОСОБА_2 .

Встановивши, що ОСОБА_2 не набув права власності на спірне нерухоме майно у спосіб та порядку, визначені законом, та передача спірної нерухомості в іпотеку відбулася не з волі власника ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для визнання договору іпотеки недійсним.

Верховний Суд звертає увагу на те, що вкрай наближені дати укладення договорів купівлі-продажу спірної квартири (03 серпня 2018 року, 17 вересня 2018 року) та оспорюваного договору іпотеки (17 вересня 2018 року), а також перебування на момент укладення іпотечного договору в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська справи № 202/3269/18 за позовом ОСОБА_1 , предметом спору у якій була спірна квартира, мали б породити у середнього розумного та обачного іпотекодержателя обґрунтовані сумніви щодо поведінки іподекодавця та його намірів, й АТ КБ «ПриватБанк» мало би зважити на такі обставини при укладенні договору іпотеки.

Висновки судів не суперечать висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених у касаційних скарнах постановах.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права, необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, і підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

СуддіА. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун

М. Ю. Тітов