Справа № 343/594/24
Провадження № 22-ц/4808/1409/24
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Баркова В.М.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представників ОСОБА_1 та ПАТ НАСК «Оранта»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою та моральної шкоди,за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Долинського районного суду від 13 вересня 2024 року під головуванням судді Андрусіва І.М. у м. Долина,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою та про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 постановою Долинського районного суду ІваноФранківської області від 24.11.2023 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У цій справі про адміністративне правопорушення вона була потерпілою, оскільки її транспортний засіб було пошкоджено. Відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у відповідача ПАТ «НАСК «Оранта». Останнім їй було відшкодовано 93 579,64 грн, за спричинену шкоду, заподіяну майну. Однак із даним розміром відшкодування позивачка не погоджується, оскільки згідно із звітом про оцінку вартості матеріальних збитків, вартість збитків оцінюється в розмірі 161 271,29 грн. Враховуючи відшкодовану відповідачем ПАТ «НАСК «Оранта» матеріальну шкоду в розмірі 93 579,64 грн та вартість збитків при оцінці її пошкодженого транспортного засобу, просила стягнути з страхової компанії різницю, яка недоплачена і складає 76 232,15 грн.

Зазначає, що окрім матеріальної шкоди позивачці завдана і моральна шкода відповідачем ОСОБА_2 , в розмірі 50 000 грн. Внаслідок цієї ДТП вона втратила можливість користуватись своїм транспортним засобом, який використовувався нею для доставлення дітей до школи та доїзду нею на роботу. Їй постійно приходиться користуватись громадським транспортом та послугами таксі, що також завдає їй додаткових незручностей. При зверненні із позовною вимогою до ОСОБА_2 вказує про своє право на звернення саме до останнього, а не до страхової компанії, в якій відповідальність відповідача застрахована.

Просила стягнути з страхової компанії на її користь матеріальну шкоду у розмірі 76 232, 15 грн, а з ОСОБА_3 завдану моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Долинського районного суду від 13 вересня 2024 року задоволено частково позов ОСОБА_1

Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 66 420, 36 грн та 664, 20 грн сплаченого судового збору.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «НАСК «Оранта» подало апеляційну скаргу, у якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

В апеляційній скарзі вказує, що відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до п. 36.6 ст. 36 вказаного Закону Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Таким чином розмір страхового відшкодування має буди зменшено на 2 500 грн.

Судом стягнуто 66 420,36 грн, однак не враховано той факт, що договором №АТ/4758038 встановлено франшизу в розмірі 2 500 грн, тому ліміт відповідальності ПАТ «НАСК «Оранта» за цим договором становить 157 500 грн.

Всупереч вказаним приписам вищевказаного Закону судом першої інстанції стягнуто із ПАТ «НАСК «Оранта» в користь потерпілої особи суму франшизи 2 500 грн.

Як вбачається із наданих звітів, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Апелянт зазначає, що всупереч чинному законодавству суд першої інстанції оскаржуваним рішенням стягнув із ПАТ «НАСК «Оранта» в користь позивача вартість відновлювального ремонту фізично знищеного транспортного засобу, а не різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подані суду звіти є належним доказом у справі, що підтверджують розмір майнових збитків, оскільки вони не відповідають вимогам законодавства України.

На переконання відповідача, позивач не довів належними та допустимими доказами, що різниця між ринковою вартістю транспортного засобу DACIA Sandero та його вартістю у пошкодженому стані становить більшу суму ніж сума страхового відшкодування, яка виплачена ПАТ «НАСК «Оранта» позивачу.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу в строк визначений апеляційним судом не скористалися, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Представник ПАТ НАСК «Оранта» адвокат Баран В.В., апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

Представник ОСОБА_1 доводів апеляційної скарги не визнав і вважає рішення суду в оскаржуваній частині правильним і обґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_2 в засідання апеляційного суду не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час і місце слухання справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_1 та ПАТ НАСК «Оранта», перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Встановлено, що постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24.11.2023, яка набрала законної сили 05.12.2023 (справа №343/2981/23) (а.с. 8-9), відповідача ОСОБА_2 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Правопорушення було вчинено за таких обставин. 17.11.2023 о 07.20 год., в м. Долина, на вул. Д.Галицького Калуського району Івано-Франківської області, останній, керуючи транспортним засобом «ПАЗ 32051-110», реєстраційний номер НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності цього маневру та скоїв зіткнення з автомобілем «Dacia Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно із копією полісу №АТ/4758038 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 88), страхувальником є КП «Комунгосп» Долинської міської ради». Забезпечений транспортний засіб «ПАЗ 32051-110», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 160 000 грн. Розмір франшизи 2 500 грн.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 , згідно із страховим актом №ОВЦ-23-09-103280/1, було здійснено 06.02.2024 виплату страхового відшкодування у розмірі 93 579,64 грн, що підтверджується копією розрахунку страхового відшкодування (а.с. 100). Розрахунок страхового відшкодування було здійснено відповідно до п.30.1.,30.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до наданих стороною відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» копії звіту №31029 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 19.12.2023 (а.с. 89-91), вартість (розмір) збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Dacia Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження, становить 169 959,69 грн. Ринкова вартість транспортного засобу 169 959,69 грн., вартість відновлювального ремонту 193 992,84 грн. Згідно із копією висновку вартості придатних залишків №31029/1 від 19.12.2023 (а.с. 98), вартість пошкодженого транспортного засобу складає 73 880,05 грн.

Згідно із наданими стороною позивачки копією звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №158 від 24.12.2023 (а.с. 15-22) та копією звіту про розрахунок ринкової вартості пошкодженого (в технічно несправному стані) автомобіля №158.1 (а.с. 55-65), вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу складає 161 271,79 грн. При цьому, ринкова вартість транспортного засобу до пошкодження становила 161 271,79 грн., а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу становить 153 296,20 грн. Ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу (після ДТП) становить 47 537,13 грн.

Відповідно до довідки КП «Комунгосп» №134 від 15.04.2024 (а.с. 117) відповідач ОСОБА_2 працює в КП «Комунгосп» Долинської міської ради на посаді водія транспортного засобу, транспортного цеху, з 14.10.2008.

Судом встановлено, що між керованими 17.11.2023 позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 транспортними засобами, сталась ДТП, винуватцем якої є останній. Внаслідок ДТП транспортний засіб позивачки марки «Dacia», моделі «Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження, тому їй завдані матеріальні збитки та, на її думку, моральна шкода. Відповідач ОСОБА_2 керував забезпеченим у ПАТ «НАСК «Оранта» транспортним засобом марки «ПАЗ», моделі «32051-110», реєстраційний номер НОМЕР_1 , і на момент ДТП працював на посаді водія КП «Комунгосп» Долинської міської ради. Позивачці ОСОБА_1 виплачено відповідачем ПАТ «НАСК «Оранта» страхове відшкодування у розмірі 93 579,64 грн. Такий розмір відшкодування відповідач ПАТ «НАСК «Оранта» обґрунтував тим, що у відповідності до вимог чинного законодавства у випадку, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю такого до та після ДТП. Провівши оцінку, відповідач ПАТ «НАСК «Оранта» визнав транспортний засіб позивачки знищеним. Не погодившись із оцінкою вартості збитків, за замовленням позивачки було проведено іншу оцінку, згідно з якою її транспортний засіб не вважається фізично знищеним і вартість матеріального збитку, спричиненого позивачці, становить 161 271,79 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019, справа № 674/1666/14-ц, провадження № 61-6468зпв18, вказано, що зобов`язання з відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187; п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 цього Закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 9.1. статті 9 зазначеного Закону передбачено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України).

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018, справа №755/18006/15-ц, зробила висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021, справа №147/66/17, провадження № 14-95цс20, підтвердила вищезазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Положеннями ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Для деліктних відносин є характерним застосування презумпції вини заподіювача шкоди, проте усі інші умови застосування такого виду цивільно-правової відповідальності підлягають доведенню у повному обсязі позивачем.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону).

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.1. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Абзацами 1-3 пункту 36.2. статті 36 Закону передбачено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачкою доведено факт спричинення їй матеріальної шкоди та її розмір, а тому на її користь з відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» слід стягнути 66 420,36 грн.

Визначаючи розмір відшкодування, суд виходив із того, що відповідно до полісу страхування, розмір страхової суми за шкоду заподіяну майну становить 160 000 грн., фактично сплачена позивачці сума відшкодування становить 93 579,64 грн., спричинені матеріальні збитки становлять 161 271,79 грн., а тому враховуючи ліміт страхового відшкодування і фактично сплачений позивачці розмір відшкодування, з відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненню 66 420,36 грн.

Однак, задовольняючипозовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 з ПАТ «НАСК «Оранта» матеріальної шкоди в розмірі 66 420, 36 грн.

Колегія судді апеляційного суду, вважає, що при визначанні розміру відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції не врахував того, що такий розмір необхідно зменшити на суму франшизи, яка зазначена у полісі страхування.

Поняття «франшиза» міститься в статті 9 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР, відповідно до якої франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

У ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі Закон №1961-IV) зазначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування має бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки (п. 36.6 ст. 36 Закону №1961-IV).

Таким чином, в ідеальному значенні франшиза - це частина збитку, яка підлягає самостійному відшкодуванню (покриттю) страхувальником за свій рахунок при виникненні страхового випадку.

Встановлено, що розмір франшизи відповідно до полісу страхування №АТ/4758038, виданого на КП «Комунгосп» Долинської міської ради»(а.с.88) становить 2 500 грн.

Отже, розмір відшкодування у цьому випадку з врахуванням ліміту страхового відшкодування і фактично сплаченого позивачці розміру відшкодування без врахування франшизи, яка становить 2500 грн (160000 93579,64 2500 = 63 920,36 грн), отже до стягнення з нього підлягає невиплачене страхове відшкодування у розмірі 63 920, 36 грн.

Стосовно позовної вимоги про стягнення із відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди, суд вказав , що ОСОБА_1 пред`явила позов до неналежного відповідача, оскільки судом встановлено, що на момент вчинення ДТП відповідач ОСОБА_2 виконував свої посадові обов`язки, як водій КП «Комунгосп» Долинської міської ради, та керував транспортним засобом, який належить на праві власності цьому підприємству.

Суд вказав, що за наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи.

Тому шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Таким чином водій завдавача шкоди може бути притягнений до відповідальності лише володільцем джерела підвищеної небезпеки у регресному порядку.

Суд дійшов вірного висновку про те, що у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Сторони на рішення суду в цій частині не подали апеляційної скарги, його не оскаржили, тому апеляційним судом обґрунтованість такої відмови не переглядається.

Доводи апелянта про не врахування судом, що різниця між ринковою вартістю транспортного засобу DACIA Sandero та його вартістю у пошкодженому стані становить більшу суму ніж сума страхового відшкодування, яка виплачена ПАТ «НАСК «Оранта» позивачу не відповідають доказам, які містяться у матеріалах справи.

Суд першої інстанції правильно встановив, що на підставі звіту про оцінку вартості матеріальних збитків, заподіяних власнику колісного транспортного засобу №158 від 21.12.2023 (а.с. 15-22) ринкова вартість КТЗ до пошкодження складала 161 271,79 грн, а вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу становить 153 296,20 грн. Дані цього звіту суд вважав належним доказом у справі і таким, що вказує на відсутність підстав вважати, що автомобіль позивачки є фізично знищеним і на її користь підлягає сплаті лише різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що висновки суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкодизроблені без належного з`ясування обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, що є підставою для зміни рішення в цій частині.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди слід змінити, зменшивши розмір матеріальної шкоди до 63 920,36 грн. В решті рішення суду першої інстанції в не оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 вказаної статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, частково покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому розподіл судових витрат слід змінити і стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 639,23 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду від 13 вересня 2024 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди та судових витрат змінити, зменшивши розмір матеріальної шкоди до 63 920,36 (шістдесят три тисячі дев`ятсот двадцять гривень 36 коп) грн та розмір судового збору до 639,23 (шістсот тридцять дев`ять гривень 23 коп.) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук В.М. Барков