Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/31/24
Рішення

Іменем України

12 січня 2024 року Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді: Т.В. Карапиш

при секретарі: О.П. Щур,

відповідача А.В. Селюха

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Ічня цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 , третя особа Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про стягнення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про стягнення безпідставно набутих коштів. В обґрунтування позову позивач вказує, що 21 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» укладений комплексний договір автострахування «Євроцивілка» № 43-001073, яким було застраховано транспортний засіб «Hyundai Getz» д.н.з. НОМЕР_1 .

27 жовтня 2020 року в м. Чернігові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Hyundai Getz» д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу «ВАЗ 2121» д.н.з. НОМЕР_2 . Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.11.2020 року водія транспортного засобу «ВАЗ 2121» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень 00 копійок.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/702167.

16.01.2021 року на підставі заяви про виплату страхового відшкодування Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» здійснило виплату страхового відшкодування відповідачу ОСОБА_1 у розмірі 25000,00 гривень, після чого ТДВ «СГ «Оберіг» звернулося до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації у межах фактичних витрат ТДВ «СГ «Оберіг».

14.06.2021 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на користь ТДВ «СГ «Оберіг» на підставі того, що 04.02.2021 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» по вищевказаному страховому випадку на користь потерпілої особи відповідача ОСОБА_1 , власника транспортного засобу «Hyundai Getz» д.н.з. НОМЕР_1 , було сплачено страхове відшкодування у розмірі 120922,98 грн.

Таким чином, порушивши умови договору страхування, відповідач не тільки отримав повну компенсацію завданих йому збитків внаслідок ДТП, а й безпідставно отримав грошові кошти понад оцінену суму збитків, а тому просить суд стягнути із ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь ТДВ «СГ «Оберіг» () безпідставно набуті кошти в розмірі 25000,00 грн.; інфляційні втрати у розмірі 9002,03 грн. та 3% у розмірі 1356,16 грн., що загалом становить 10358,19 грн.; понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2686,00 грн.; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

12 вересня 2023 року ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

29 вересня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Сагаля С.В. надійшов відзив на позов, в якому останній зазначає, що позивач у позові вказує на порушення відповідачем п. 18.1.3 умов публічного договору-оферти щодо комплексного автострахування «Євроцивілка» та п. 15.2.16, де зазначено, що страхувальник зобов`язаний повернути страхове відшкодування Страховику у розмірі фактично отриманої від третьої особи компенсації в 10 денний термін з дня отримання обґрунтованої вимоги Страховика та забезпечити передачу Страховику права вимоги третьої особи, відповідальної за скоєний збиток за майновим страхуванням, у розмірі виплаченої суми страхового відшкодування. Вказує, що в даному конкретному випадку ст. 1212 ЦК України не може бути застосована з тих підстав, що загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання, тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. В той же час зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту, зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, а отже, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст. 1212 ЦК України. Таким чином, наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин, для яких характерним є спосіб повернення майна, переданого за договором, виключає можливість пред`явлення позову в порядку ст. 1212 ЦК України.

Крім того, ст. 1212 ЦК України не встановлює обставин, які можуть бути підставою для визнання за позивачем права власності на майно. У відповідності до оцінки, проведеної з метою визначення розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП вбачається, що матеріальний збиток власнику КТЗ «Хюндай Гетц» д.р.н. НОМЕР_1 складає 157282,87 грн., СГ «Оберіг» компенсувала відповідачу ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 25000,00 грн. згідно договору добровільного страхування, а третя особа ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно договору ОСЦПВВНТЗ (поліс АО/7021674) 120922,98 грн., що в сумі складає 145922,97 грн. та навіть в повному обсязі не компенсує матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ «Хюндай Гетц» д.р.н. НОМЕР_1 внаслідок ДТП, що мала місце 27.10.2020 року у м. Чернігові, який становить 157282,87 грн. Таким чином, грошові кошти в сумі 25000,00 грн. не набуті відповідачем безпідставно, а навпаки сплачені позивачем на виконання своїх обов`язків за договором добровільного страхування.

Також зазначає, що ТДВ «СГ «Оберіг» слід визначитися зі своїми вимогами та їх підставами, зокрема, з правами та обов`язками сторін в розумінні як Закону України «Про страхування», так і договору добровільного страхування наземного транспорту № 43-001073 від 21.10.2020 року, а також ст. 993 ЦК України, так як відповідно до листа ТДВ «СГ «Оберіг» № 755 від 07.09.2021 року, отриманого відповідачем ОСОБА_1 10.09.2021 року, ТДВ «СГ «Оберіг» вимагає в останнього повернути страхове відшкодування страховику у розмірі 120922,98 грн. фактично отриманих від ПАТ «НАСК «ОРАНТА» компенсації із зазначенням реквізитів для повернення страхового відшкодування ТДВ «СГ «Оберіг», яке страхового відшкодування у вказаному розмірі не виплачувало та мало б вимагати від ОСОБА_1 сплачене страхове відшкодування у розмірі 25000,00 грн.

Крім того, представник відповідача у відзиві на позов вказує, що під час дії правового режиму воєнного стану, які відображені у Законі України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування кредитор не вправі: збільшувати відсоткову ставку; нараховувати штрафи, пені, 3% річних, інфляційні втрати або накладати інші види відповідальності в разі прострочення внесення платежів; вимагати погашення боргу в повному обсязі або достроково, а тому заявлені позовні вимоги щодо стягнення 3% річних, інфляційних втрат не підлягають до задоволення.

10 жовтня 2023 року від представника позивача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» адвоката Стецюри О.В. надійшла відповідь на відзив, в якому остання зазначає, що у разі, якщо суд вирішить, що позивач при поданні позову та обґрунтуванні своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд має самостійно здійснити правильну правову кваліфікацію та застосувати для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, що зазначено у висновку Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17.

Також вказує, що відповідно до п. 18.1.3. умов публічного договору-оферти щодо комплексного автострахування «Євроцивілка», в разі отримання відшкодування збитків від третіх осіб Страхувальник втрачає право на одержання страхового відшкодування від Страховика. В разі компенсації завданого збитку третьою особою після виплати Страховиком відшкодування Страхувальник зобов`язаний повернути страхове відшкодування Страховику у розмірі фактично отриманої від третьої особи компенсації в десятиденний термін з дня отримання обгрунтованої вимоги Страховика. Згідно п. 15.2.16. Договору, страхувальник зобов`язаний забезпечити передачу Страховику права вимоги до третьої особи, відповідальної за скоєний збиток за майновим страхуванням, у розмірі виплаченої суми страхового відшкодування. Крім того, відповідно до абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Таким чином, відповідачем було порушено наступні умови договору: при поданні заяви про страхове відшкодування відповідачем було надано неправдиві відомості позивачу про те, що будь-які інші договори за іншими видами страхування інших страховиків, за якими можуть бути задоволені/відшкодовані вимоги за заявою позивача відстуні, хоча на момент подання заяви про страхове відшкодування до позивача відповідач уже звернувся із заявою до ПАТ НАСК «ОРАНТА» (від 29.10.2020 року); п. 18.1.3. Договору, згідно якого страхувальник зобов`язаний повернути страхове відшкодування страховику у розмірі фактично отриманої від третьої особи компенсації в десятиденний термін з дня отримання обгрунтованої вимоги страховика; страхувальник зобов`язаний забезпечити передачу страховику права вимоги до третьої особи, відповідальної за скоєний збиток за майновим страхуванням, у розмірі виплаченої суми страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, а тому поведінка відповідача в даному випадку має розглядатись як складова безпідставного набуття/утримання ним виплати страхового відшкодування, що було здійснено на його користь позивачем.

Щодо необгрунтованості позиції відповідача вказує, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було компенсовано саме матеріальний збиток, тобто вартість відновлювального ремонту з вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу ТЗ «Hyundai Getz» д.н.з. НОМЕР_1 . Разом з тим, відповідач, звернувшись до ТДВ «СГ «Оберіг» для отримання страхового відшкодування в рамках договору добровільного страхування, фактично протиправно приховав від позивача факт вчинення дій для отримання страхового відшкодування від ПАТ «НАСК «Оранта» в рамках договору обов`язкового страхування відповідальності винуватця ДТП та у заяві надав неправдиві відомості про відсутність інших договорів страхування. Заперечує проти тверджень відповідача про те, що умови публічного договору-оферти щодо комплексного автострахування «Євроцивілка» є прихованими від нього як споживача, в зв`язку з чим він має право їх не дотримуватися, так як позивач, сплативши страховий платіж у розмірі 800,00 грн., який був передбачений умовами Публічного Договору-Оферти «КОМПЛЕКСНИЙ ДОГОВІР АВТОСТРАХУВАННЯ «ЄВРОЦИВІЛКА», фактично прийняв пропозицію та погодився з усіма умовами вказаного Договору. Про прийняття відповідачем умов вищевказаного договору свідчить те, що останнім було подано заяву на виплату страхового відшкодування за даним договором страхування.

Також вказує, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору майнового страхування є грошовим зобов`язанням та зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, встановленого умовами договору страхування, а тому на підставі вищенаведеного просить позов задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 25000,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 9002,03 грн. та 3% у розмірі 1356,16 грн., що загалом становить 10358,19 грн.; понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн.; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

13 жовтня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сагаля С.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній зазначає, що відповідач отримав страхове відшкодування у відповідності до договору добровільного страхування наземного транспорту № 43-001073, а тому позивач саме на виконання своїх обов`язків за вищевказаним договором і здійснив виплату страхового відшкодування в порядку та на умовах, передбачених вказаним договором. Далі позивач у відповіді на відзив підміняє поняття та зазначає, що відповідач зобов`язаний був забезпечити передачу страховику (позивачу) права вимоги до третьої особи, відповідальної за скоєний збиток за майновим страхуванням, у розмірі виплаченої суми страхового відшкодування. Відповідач будь-яким чином не перешкоджав та й не міг перешкодити позивачу в реалізації права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. Проте в наступному абзаці зазначає, що відповідач зобов`язаний був передати позивачу право вимоги на виплачене страхове відшкодування до НАСК «Оранта» як страховика винуватця. НАСК «Оранта» виконала свої обов`язки за договором ОСЦПВВНТЗ перед відповідачем у відповідності до законодавства, що ніяким чином не заважає позивачу реалізувати своє право регресної вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди.

Що стосується твердження позивача, наведеного у відповіді на відзив про те, що відповідно до тверджень відповідача загальна вартість матеріального збитку, завданого відповідачу становить 157282,87 гривень, однак на підтвердження власної позиції та розміру збитку відповідачем не надано жодного доказу.

Відносно зазначених у відповіді на відзив тез про приховані умови договору майнового страхування, позивач вказує на судову практику щодо визнання вищевказаного договору неукладеним. Але відповідач взагалі у своєму відзиві на позов жодним чином не ставить під сумнів укладення вказаного договору, який безумовно є укладеним та виконаним позивачем у відповідності до його умов шляхом виплати страхового відшкодування. Проте щодо умов, які не містяться в електронному сертифікаті і на який посилається позивач, сторона відповідача правомірно стверджує, що посилання у вимозі на пункти умов публічного договору-оферти щодо комплексного автострахування «Євроцивілка» взагалі є недоречними, оскільки вказані пункти не містяться в електронному сертифікаті до договору, який видавався страховиком страхувальнику, а в розділі «інші умови» вказаного електронного сертифікату зазначено, що лише своїм підписом на цьому договорі страхувальник підтверджує, що він ознайомлений і згоден з офертою. Вказаний підпис страхувальника на договорі (електронному сертифікаті) відсутній і такі умови договору є прихованими та у відповідності до позиції Верховного Суду недійсними. Зауваження представника позивача про дійсність умов договору страхування є недоречними, оскільки його дійсність ніхто під сумнів не ставив, тоді як у запереченні від 30.08.2021 року ішлося про приховані умови договору. Враховуючи вищевикладене, просив суд відмовити в позові у повному обсязі.

07.11.2023 року від представника позивача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» адвоката Стецюри О.В. надійшли письмові пояснення, в яких остання зазначає, що відповідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідач, дійсно, станом на дату здійснення позивачем страхової виплати 16.10.2021 року, мав правові підстави отримати кошти у сумі 25000,00 грн. в рамках договору добровільного страхування. Однак правова підстава та правомірність отримання відповідачем коштів у сумі 25000,00 грн. в рамках договору добровільного страхування відпала 04.02.2021 року з моменту здійснення виплати страхового відшкодування з боку ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь відповідача у розмірі 120922,98 грн. згідно ліміту відповідальності в рамках ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/7021674, який складає 130000,00 грн. Таким чином, хоча відповідач і отримав попередньо грошові кошти правомірно, така підстава правомірності в подальшому відпала у зв`язку із отриманням ним повної компенсації в рамках іншого договору страхування.

Також відповідач у запереченнях наголошує, що навіть отримавши від обох страховиків компенсації, йому все одно не було компенсовано завданої шкоди у повному обсязі, однак на підтвердження даної позиції не надає жодних достовірних та належних доказів.

Вказує, що позивач продовжує безпідставно наполягати на тому, що начебто умови публічного договору-оферти щодо комплексного автострахування «Євроцивілка» є прихованими від нього як споживача, а тому він має право їх не дотримуватись, проте, оскільки відповідач не ставить під сумнів факт укладення договору страхування, він не може ставити під сумнів і узгодженість між сторонами як його умов. Більше того, сплата відповідачем страхового платежу у розмірі 800,00 грн., а також подання останнім заяви на виплату страхового відшкодування свідчать про прийняття ним умов договору.

Щодо стягнення штрафних санкцій зазначає, що посилання представника відповідача на ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» не підлягає дослідженню судом, оскільки вказані відповідачем положення не стосуються предмету досліджуваного спору, натомість останні стосуються виключно боржника та кредитора в рамках укладеного споживчого кредиту. Враховуючи вищенаведене, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» адвокат Стецюра О.В. в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні з підстав, наведених у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив.

Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 21 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» укладений комплексний договір автострахування «Євроцивілка» № 43-001073, яким було застраховано транспортний засіб «Hyundai Getz» д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 22-30).

19 квітня 2022 року в м. Чернігові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Hyundai Getz» д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу «ВАЗ 2121» д.н.з. НОМЕР_2 . Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.11.2020 року водія транспортного засобу «ВАЗ 2121» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень 00 копійок (а.с. 10).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/702167 від 05.11.2019 року (а.с. 14).

16.01.2021 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 14.01.2021 року про виплату страхового відшкодування (а.с. 11) Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» здійснило виплату страхового відшкодування відповідачу ОСОБА_1 у розмірі 25000,00 гривень, що підтверджується копією страхового акта № 23926/1 від 16.01.2021 року (а.с. 12), після чого ТДВ «СГ «Оберіг» звернулося до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації у межах фактичних витрат ТДВ «СГ «Оберіг» в розмірі 25000,00 грн. (а.с. 13).

Як видно з копії повідомлення ПАТ «НАСК «ОРАНТА» від 14.06.2021 року № 09-02-20/1-04/5524, останнім було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на користь ТДВ «СГ «Оберіг» на підставі того, що відповідно до заяви про страхове відшкодування від 29.10.2020 року від власника ТЗ Hyundai Getz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , НАСК «ОРАНТА» здійснено страхове відшкодування у розмірі 120922,98 грн. потерпілій особі (а.с. 14), що також підтверджується копією страхового акта № ОЦВ-20-25-38187/1 (а.с. 17).

Згідно повідомлення ПАТ «НАСК «ОРАНТА» від 12.08.2021 року № 09-02-17/1-04/7211, при розрахунку страхового відшкодування бралися до уваги результати проведеного огляду від 03.11.2020 року пошкодженого транспортного засобу Hyundai Getz д.р.н. НОМЕР_1 , а також положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 1335/5/1159 від 24.07.2009 року. Відповідно до наданого потерпілою особою звіту про оцінку № 4536 від 29.11.2020 року, складеного СПД ОСОБА_4 , ринкова вартість транспортного засобу Hyundai Getz, д.р.н. НОМЕР_1 до ДТП становить 157282,87 грн., а вартість відновлювального ремонту 398839,49 грн., тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним. Згідно зі страховим актом № ОЦВ-20-25-38187/1 та відповідно до поданої заяви про страхове відшкодування, НАСК «ОРАНТА» 04.02.2021 року було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 120922,98 грн. (157282,87 грн. (вартість транспортного засобу до ДТП) 33859,89 грн. (вартість транспортного засобу після ДТП) 2500,00 грн. (франшиза)) на ім`я потерпілої особи (а.с. 15-16).

Згідно умов комплексного договору автострахування «Євроцивілка» № 43-001073 від 21.10.2020 року, страхова сума згідно п. 7.3. Договору складає 25000,00 грн. з франшизою 0% при пошкодженні транспортного засобу (а.с. 20-32).

Тобто 16.01.2021 року ТДВ «СГ «Оберіг» на користь відповідача ОСОБА_1 було сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 25000,00 грн., а також на підставі заяви останнього від 29.10.2020 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснено страхове відшкодування на користь ОСОБА_1 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу винуватця ДТП у розмірі 120922,98 грн., що не заперечується стороною відповідача.

З метою досудового врегулювання спору, позивач ТДВ «СГ «Оберіг» направляло на адресу відповідача вимогу про повернення страхового відшкодування у розмірі 120922,98 грн. фактично отриманих від ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в десятиденний термін з дня отримання обґрунтованої вимоги (а.с. 18), однак відповідачем добровільно ТДВ «СГ «Оберіг» зазначені кошти не повернуті.

Правовою підставою позову позивач вказує положення ст.1212 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Доводи позивача про те, що правовою підставою позову є положення статті 1212 ЦК України, не знайшли свого підтвердження з таких підстав.

Як було встановлено судом, ТДВ «СГ «Оберіг» на користь відповідача ОСОБА_1 було сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 25000,00 грн, а також на підставі заяви останнього від 29.10.2020 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснено страхове відшкодування на користь ОСОБА_1 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу винуватця ДТП у розмірі 120922,98 грн., що в сумі складає 145922,97 грн.

Представник відповідача у наданому відзиві на позов зазначає, що дана сума була недостатньою для покриття матеріального збитку нанесеного відповідачу в результаті ДТП та навіть в повному обсязі не компенсує матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ «Хюндай Гетц» д.р.н. НОМЕР_1 внаслідок ДТП, що мала місце 27.10.2022 року у м. Чернігові, який становить 157282,87 грн., що підтверджується копією повідомлення ПАТ «НАСК «ОРАНТА» від 12.08.2023 року № 09-02-17/1-04/211 та Відповідно до наданого потерпілою особою звіту про оцінку № 4536 від 29.11.2020 року складеного СПД ОСОБА_4 , де зазначено, що ринкова вартість транспортного засобу Hyundai Getz, д.р.н. НОМЕР_1 до ДТП становить 157282,87 грн. (а.с. 16). Таким чином, грошові кошти в сумі 25000,00 грн. та 120922,98 грн. не набуті відповідачем безпідставно, а навпаки сплачені позивачем та третьою особою на виконання своїх обов`язків за договором добровільного страхування.

Отже, правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо вимоги повернути страховику кошти, сплачені ним на виконання зобов`язання.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов законодавства.

Вищевказане узгоджується з висновком Верховного Суду у справі № 308/8645/15-ц, провадження № 61-6906св18 у постанові від 24.10.2018 року, де зазначено наступне.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні немає правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондиційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо вимоги повернути страховику кошти, сплачені ним на виконання зобов`язання.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 06.02.2020 року у справі № 910/13271/18, зазначив таке.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі N 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі N 918/47/18, від 01.04.2019 у справі N 904/2444/18.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, суд погоджується із доводами відповідача, наведеними у відзиві на позовну заяву, та приходить до висновку, що передбачені цивільним законодавством підстави для повернення грошових коштів на підставі вимог статті 1212 ЦК України відсутні.

Таким чином, позовні вимоги є безпідставними, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Що стосується заявленого представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 клопотання про стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Частинами 4, 5 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові, враховуючи категорію і складність даної справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, обсяг робіт, виконаних адвокатом; з огляду на те, що відповідач поніс судові витрати на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги, що підтверджено належними доказами, суд вважає, що вимога відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню і стягує з позивача на користь відповідача 5000,00 грн. понесених ним витрат на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 року в справі № 910/15944/17).

Таким чином, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з позивача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь відповідача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5000,00 гривень понесених витрат на правничу допомогу, що підтверджується копією договору про надання правничої допомоги від 27.08.2021 року (а.с. 51), копією розрахунку понесених відповідачем судових витрат на оплату професійної правничої допомоги від 27.09.2023 року (а.с. 54), квитанцією до прибуткового касового ордера № б/н від 27.08.2023 року (а.с. 56) які є співмірними із складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання правничої допомоги та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 133, 141, 259, 263, 264-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 1212 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 , третя особа Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про стягнення безпідставно набутих коштів, відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (03040, м. Київ, вул. Васильківська, 14, код за ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 , понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», місце знаходження: 03040, м. Київ, вул. Васильківська, 14, код за .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», місце знаходження: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, код за .

Повне судове рішення складено 17 січня 2024 року.

Суддя Т. В. Карапиш