Справа № 505/4240/24
№ 2-н/505/191/2024
У Х В А Л А

25 листопада 2024 року суддя Котовського міськрайонного суду Одеської області Ващук О.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_1 ,

встановив:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» Павленко С.В. звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_1 в розмірі 41062,80грн., який утворився за період з 01 червня 2022 року по 31 липня 2024 року.

Дослідивши заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, приходжу до переконання про необхідність відмовити у видачі судового наказу з огляду на наступне.

Відповідно до ст.162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 5 ст. 165 ЦПК України передбачено, що у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Заявник у поданій заяві зазначив, що зареєстрованим місцем проживанням ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , та зазначив, що за зазначеною адресою було нараховано борг боржнику:

Відповідно до відповіді №15368 від 13 листопада 2024 року, наданої відділом адресно-довідкової роботи Одеської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 12 лютого 2021 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 ,

Проте, у заяві про видачу судового наказу заявник зазначає, що борг нараховується за адресою: АДРЕСА_1 , та додані до заяви про видачу судового наказу документи також відповідають цій адресі, тобто заявник обґрунтовує, що заборгованість виникла саме за цією адресою, проте ОСОБА_1 зареєстрована за іншою адресою.

Крім того, суду не надано документів, які б підтверджували право власності боржника на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, відповідно до наданих відомостей адреса зареєстрованого місця проживання боржника не співпадає з адресою, за якою виникла заборгованість, яку стягувач просить стягнути з вказаного боржника.

Будь-яких доказів того, що боржник є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , матеріали справи не містять. А надані заявником документи лише свідчать про факт нарахування боржнику заборгованості за послуги з газопостачання за адресою, вказаної в заяві, а саме: АДРЕСА_1 , проте не підтверджують, що саме вона є споживачем послуг за вказаною адресою.

Крім того до заяви не додано документів, що підтвердили здійснення оплати за споживання природного газу саме ОСОБА_1 , яка зареєстрована за іншою адресою.

За таких обставин, суд не вбачає безспірності утвореної заборгованості, факт споживання природного газу ОСОБА_1 за об`єктом нерухомості за адресою АДРЕСА_1 не підтверджується долученими доказами.

В порушення п.4 ч.2 ст.163, п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України вимоги заявника не підтверджені обставинами на яких вони ґрунтуються.

За нормами п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Враховуючи те, що із поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку, що слід відмовити у видачі судового наказу на підставі п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п. 8 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами визначеними у частині першій цієї статті, в наказаному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Частиною 2 статті 167 ЦПК України, передбачено, що за результати розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

З огляду на викладене, в силу положень статті 165 ЦПК України, у видачі судового наказу належить відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. 4, 19, 163, 165, 166 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_1 .

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою, після усунення її недоліків.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя О.В. Ващук