Справа № 493/1776/24
Провадження № 2-о/493/113/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області у складі

головуючого - судді Ільніцької О.М.

за участю секретаря Жуковської О.І

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

21.10.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Балтського районного суду Одеської області із заявою, заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису.

Ухвалою судді від 22.10.2024 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху та заявнику надано строк для виправлення недоліків.

23.10.2024 року на виконання ухвали про залишення заяви без руху заявник подала до суду заяву про усунення недоліків та уточнену заяву.

Ухвалою судді від 23.10.2024 року відкрите окреме провадження у цивільній справі.

Заява мотивована тим, що заявник перебувала в шлюбі з ОСОБА_1 , 05.09.2023 року рішенням суду їх шлюб розірваний, від шлюбу у них народилася спільна донька ОСОБА_2 . Заявниця потерпає від насильства зі сторони ОСОБА_1 протягом кількох років, в період їхнього шлюбу він систематично погрожував їй та наносив їй тілесні ушкодження, що негативно впливало на її здоров`я та працездатність. Заявниця неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів, до прокуратури, однак це не надало жодного результату, ОСОБА_1 не змінив своєї поведінки, йому виносилися офіційні попередження про недопустимість вчинення домашнього насильства, він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності та відділом поліції відносно нього виносився терміновий заборонний припис строком на 10 діб. 16.09.2023 року ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно неї та забрав дитину, не повідомивши її. Постановою Березівського районного суду від 28.09.2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу. Їх неповнолітня донька проживає разом з заявницею, дитина боїться за своє життя та здоров`я, батько дитини перешкоджає забезпеченню належного рівня життя доньки. Заявниця неодноразово зверталася за допомогою до правоохоронних органів та прокуратури, проте ОСОБА_1 надалі погрожує їй розправою та впевнений в своїй безкарності, тому вона вимушена звернутися до суду з заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 , оскільки попередні заходи вжитті поліцією та судом виявилися неефективними та не захистили її від насильства.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 підтримала подану нею заяву про видачу обмежувального припису, пояснивши, що вона неодноразово зверталася до поліції для вирішення майнових питань та погроз з боку колишнього чоловіка.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судові засідання не з`являвся, конверт з судовою повісткою про виклик його до суду, заявою та доданими до неї документами був направлений на адресу його мешкання « АДРЕСА_1 », проте конверт з зазначеними документами повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Балтського районного суду Одеської області, в зв`язку з чим згідно ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України суд розглянув справу про видачу обмежувального припису у відсутності заінтересованої особи.

Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи та її вирішення по суті, суд приходить до висновку про те, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 27.10.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 був укладений шлюбу, від шлюбу сторони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 05.09.2023 року задоволено позов ОСОБА_1 та розірвано шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 .

Заявниця стверджує, що на даний час ОСОБА_1 вчиняє психологічне насильство проти неї. З даного приводу вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів (поліції), однак це не дало бажаного результату і протиправна поведінка заінтересованої особи не припиняється. Заявниця також стверджує, що наявні усі передбачені законом підстави для вжиття відносно нього обмежувального припису, оскільки інші заходи не дають бажаного результату .

Як наголошує п. 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

За змістом ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Проте суду заявницею не надано належних і допустимих доказів, що ОСОБА_1 проявляє насильство стосовно неї та їх малолітньої дитини, тобто докази, які б підтвердили наявність підстав для застосування обмежувального припису.

Згідно наявної в матеріалах справи копії постанови Березівського районного суду Одеської області від 28.09.2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Зі змісту постанови вбачається, що домашнє насильство вчинене ОСОБА_1 полягало у висловлюванні на адресу колишньої дружини ОСОБА_1 брутальною лайкою та погроз фізичною розправою.

Інших доказів того, що ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно колишньої дружини ОСОБА_1 , після 28.09.2023 року, зокрема відносно малолітньої дитини або в її присутності, немає.

З наданих до матеріалів справи повідомлень Березівського районного відділу поліції вбачається, що ОСОБА_4 зверталася до Подільської окружної прокуратури та Березівського районного відділу поліції щодо вирішення майнових питань з колишнім чоловіком ОСОБА_1 , вказані звернення були зареєстровані та розглянуті. За результати їх розгляду встановлено, що відносини, які склалися між ОСОБА_1 та її колишнім чоловіком ОСОБА_1 , є цивільно-правовими та вирішуються в судовому порядку. Роз`яснено, що питання які стосуються розподілу майна після розлучення вирішуються на підставі спільного рішення сторін або рішенням суду та не входять до компетенції поліції.

У відповідності до ст. 39 КУпАП якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.

Відомостей щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно заявниці протягом року не надано.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що доводи заявниці не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно заінтересованої особи ОСОБА_1 , а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Згідно ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 258, 259, 263-265, 268, 350-1-3506 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ