Справа №932/8946/24
Провадження №2/932/3072/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Ярощук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди-

у с т а н о в и в:

У провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалю суду 04.10.24 вказане провадження суддею Ярощук О.В. призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) осіб.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Зі змісту поданої позивачем ОСОБА_1 заяви від 11 листопада 2024 року судом встановлено, що відсутні будь-які вимоги та претензії до ТДВ «СГ«ОБЕРІГ» у зв`язку з виплатою страхового відшкодування в повному обсязі після подачі позову до суду, отже позовні вимоги були задоволені, позивач користуючись правом, передбаченими пунктом 1 частини 2 статті 49 Цивільного процесуального кодексу України, відмовляється від позову та просить закрити провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд, розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про відмову від позову та закриття провадження у справі, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та всі фактичні данні, які мають значення для вирішення питання про закриття провадження по справі, виходить з наступного.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року по справі № 9-зп).

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно із частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Приписами частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, звернення особи до суду є її абсолютним правом.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується через врегульовану процесуальним законом можливість звернутися до суду з цивільним позовом.

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).

Приписами частини 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Процесуальні права та обов`язки учасників справи, а також сторін визначені у статтях 43 та 49 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до змісту пункту 3 частини 1 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання. При цьому ними в розумінні приписів частини 1 статті 42 та частини 1 статті48 наведеного кодифікованого закону України є сторони (позивач і відповідач) й треті особи.

У відповідностідо пункту1частини 2 статті 49 Цивільного процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу;

Аналогічні, водночас більш уточнені, положення містяться у статті 206 Цивільного процесуального кодексу України. Так, згідно з частинами 1 3, 5 наведеної норми права позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позовна будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши проце взаяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи необмежений представник відповідної сторониу повноваженнях на їх вчинення. Уразі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Отже, наведеними нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено право позивача, як учасника справи, з урахуванням приписів цього Кодексу та керуючись наявною у нього метою, вільно обирати вид власної процесуальної поведінки, в тому числі шляхом відмови від позову на будь-якій стадії судового процесу.

Проаналізувавши наведені норми цивільного процесуального законодавства України суд виходить з того, що оскільки відмова від позову є правом позивача, який на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, таке право є абсолютним і не залежить від волі інших учасників процесу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

З огляду на викладене, вирішуючи питання щодо прийняття відмови позивача від позову та закриття провадження у справі, суд приймає до уваги вільне волевиявлення сторони позивача щодо цього, відповідність заяви вимогам Цивільного процесуального законодавства України, повне розуміння передбачених законодавством наслідків таких дій, та вважає за можливе прийняти відмову представника банку від позову з урахуванням приписів пункту 1 частини 2 статті 49 та 206 Цивільного процесуального кодексу України, й на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 Цивільного процесуальногокодексу України закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди. При цьому суд виходить з того, що відмова від позову, так саме як і звернення до суду, є правом особи, заявлене клопотання не суперечить вимогам чинного законодавства і не порушує будь-яких прав та інтересів сторін. Сторона позивача вільно розпорядилась предметом спору і саме таким способом, що унеможливлює подальший розгляд справи за суттю позовних вимог.

Одночасно, суд вважає за необхідно роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до частини 2 статті 256 Цивільного процесуальногокодексу України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 55 Конституції України, статтями 1 5, 10 13, 17, 19, 43, пунктом 1 частини 2 статті 49, статтями 58, 62, 64, 128, 133, 140, 142, 206, частиною 3 статті 211, частиною 1 статті 223, статтями 255, 256 Цивільного процесуальногокодексу України, суд-

постановив:

Заяву позивача ОСОБА_1 про відмову від позову та закриття провадження у справі задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позовних вимог до ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» про відшкодування матеріальної шкоди.

Провадження у цивільній справі з єдиним унікальним № 932/8946/24 (провадження № 2/932/3072/24) за позовом ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди закрити, у зв`язку із відмовою позивача від позову (пункт 2 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України).

Роз`яснити сторонам, що відповідно до частини 2 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.В. Ярощук