Справа № 712/8116/24
Провадження № 2/712/2642/24
Р І Ш Е Н Н Я
26 листопада 2024 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого- судді- Пироженко В.Д.
за участі секретаря Каплі А.С.
за участі позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Посольства Російської Федерації в Україні про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок російської агресії в період воєнного стану,
Позивач ОСОБА_1 АДРЕСА_1 ) звернулася до суду з позовом до Посольства Російської Федерації в Україні (м. Київ, Повітрофлотський проспект, 27) про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок російської агресії в період воєнного стану.
Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що вона є громадянкою України і на момент введення в Україні воєнного стану проживала та була зареєстрована разом зі своєю сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . Має доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, видане Суворовським районним у місті Херсоні відділом ДРАЦС ГТУ Ю в Херсонській області від 07.03.2018 року, про що складено відповідний актовий запис № 154. Донька Єва також зареєстрована за вказаною адресою.
Згідно договору купівлі-продажу від 04.12.2020 року № 4671 їй належить на праві спільної частково власності частина квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
В зв`язку з оголошенням воєнного стану в Україні 24.02.2022 року в результаті воєнного нападу РФ на Україну, перетину державного кордону України війська РФ, окупацією, беззаконням, викраденням та зникненням безвісті мирних мешканців Херсону та області та постійними обстрілами міста Херсон та його околиць (активними бойовими діями), вона була вимушена разом із малолітньою донькою виїхати 10.04.2022 року зі свого постійного місця реєстрації та проживання в м. Херсон та переселилась до м. Черкаси, задля збереження життя та здоров`я дитини та свого. Виїзд з окупованого м. Херсон був для неї та дитини нелегким, через обстріли та множинні блок-пости окупантів, на яких вони неодноразово проводили обшук транспорту на якому вона із дитиною виїжджала, агітуючи повернутися до окупованого м. Херсон та за політику РФ, оглядали їх речі, чим принизили їх честь та гідність, вони були дуже налякані, не знали чи доїдуть живими і неушкодженими на підконтрольну територію України через обстріли та через те, що окупанти прибрали всі дорожні знаки. Виїжджаючи вони бачили багато спаленої військової техніки та транспортних засобів мирних громадян, що позначилось на їх душевних переживаннях та моральних стражданнях.
Зазначає, що внаслідок викладених обставин її донька Єва отримала статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, що підтверджується рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 20.12.2023 року № 1961.
Також позивач зазначає, що болісно перенесла розлуку зі своїми батьками, які знаходились в окупації м. Херсон, з ними неодноразово пропадав зв`язок на тривалий термін. З деокупацією м. Херсон 11.11.2022 року в м. Херсон розпочалися активі бойові дії, не було зв`язку, світла, води та опалення, це були виснажливі місяці для її фізичного та емоційного стану. В подальшому за допомогою волонтерів батьки були довезені до м. Умань Черкаської області, а потім вони добралися до м. Черкаси. Наразі батьки мешкають в м. Черкаси та вимушені винаймати житло, оскільки не можуть повернутися до своїх будинків в м. Херсон у зв`язку активними щоденними бойовими діями.
Ще одним із моральних страждань є той факти що на окупованій території Лівобережжя Херсонської області в с. Козачі Лагері Олешківського району Херсонської області внаслідок вчинення збройної агресії Російською Федерацією вона втратила близьких їй людей, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дідусь її чоловіка, та 20.08.2023 року в зазначеному селі внаслідок прямого влучання в будинок, осколку в голову помер двоюрідної сестри чоловік, вони не змогли навіть гідно поховати рідних людей та попрощатися з ними
Крім того, вночі 06.06.2023 року окупанти підірвали Греблю Каховської ГЕС, чим спричинили повне руйнування дамби та затоплення нижче за течією річки Дніпро частини території Херсонської області разом з частиною м. Херсон, що спричинило їй додаткові моральні страждання, оскільки на затопленій території Херсонської області, а саме на Лівобережжі Херсонщини знаходились дідусь та бабуся її доньки та інші родичі та знайомі, після чого тривалий час незрозумілим був їх фізичний стан та стан їхнього житла, так як довгий час не було ніякого зв`язку. Незрозумілим був і стан її будинку, оскільки частково був затоплений і Корабельний район м. Херсон, за територіальністю якого знаходиться й її будинок. 20.03.224 року був повністю зруйнованим в результаті активних бойових дій будинок сім`ї, який знаходився на окуповані території Лівобережжя Херсонщини в с. Козачі Лагері Олешківського району Херсонської області та належав на праві власності її сестри чоловікові, в якому вона з донькою проводила багато часу. На окупованій території Херсонської області померли її близькі родичі. В м. Херсон повністю зруйнований садочок, частково зруйновані дві школи, що унеможливлює її повернення в рідне місто з малолітньою донкою, навіть якби і вщухли обстріли, адже восени 2024 року її донька має йти на навчання до 1 класу.
Вказує, що після всіх вищевикладених подій в її житі, тривалих моральних, душевних та фізичних страждань, в неї розвився нервовий тік, вона неодноразово змушена була звертатися до фахівців, а саме терапевта та невролога, які призначали заспокійливі засоби, але які наразі не допомагають їй позивача.
Вказує, що умови в яких вона зараз проживає, не дають їй можливості налагодити звичайний для неї спосіб життя, усе до чого вона прагнула раніше тепер є неможливим, оскільки дуже гостро стало питання з приводу житла та фінансів, що беззаперечно позначилися на її моральному та фізичному стані. Неможливість проживати в рідному регіоні України в зв`язку з щоденними обстрілами та активними бойовими діями, неможливістю спілкуватися з близькими людьми та друзями, призвело до того, що вона відчуває розчарування, безсилля, апатію та безпорадність, що також завдає їй моральну шкоду, вона вимушена витрачати час та кошти для захисту своїх прав та інтересів.
Вважає, що їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, істотних порушень її конституційних прав, умисного характеру дій Російської Федерації, а саме: втрата можливості проживати в рідному місті та реалізовуватися у справі, якій вона присвятила багато років; припинення спілкування із значною кількістю знайомих та друзів, що обумовлена тимчасовою окупацією Лівобережжя Херсонщини та на даний час активними бойовим діями (постійними обстрілами зі всіх видів зброї), порушення налагодженого звичного способу життя, гострі проблеми з приводу пошуку житла та фінансів; негативний вплив зумовлений переїздом незручностей на нормальний психічний розвиток її дитини; постійне відчуття тривоги та переживань, пов`язаних з нестабільністю та невпевненістю у завтрашньому дні та неодноразове перенесення стресів, пов`язаних з чисельними повітряними тривогами та необхідністю тривалого перебування у бомбосховищах її сім`ї, хвилювання в свій час за батьків, які до кінця листопада 2023 року залишалися на території на якій активно велися та ведуться бойові дії. На теперішній час вона не має повноцінного відпочинку, оскільки постійно думає про порушення її законних прав, постійно відчуває розчарування, безсилля та безпорадність, що відбивається на її настрої. Зважаючи на обсяг глибинних душевних страждань вважає достатнім розмір компенсації завданої їй моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 1000 000 грн.
Просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.07.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку загального провадження.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.08.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.
Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 вказав, що в разі застосування деліктного винятку (наявність факту заподіяння шкоди) будь-який спір, що виник на території України в громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема РФ, може бути розглянутий і вирішений судом України як належним та повноважним судом. Суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено РФ, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни.
Верховний Суд також встановив підстави для висновку про те, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства РФ в Україні запитів щодо згоди РФ бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням РФ збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з РФ у зв`язку з повномасштабною збройною агресією.
З огляду на те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією РФ проти України, чим порушено її суверенітет, отримання згоди РФ бути відповідачем у цій справі наразі є недоречним. Зупинення провадження у справі призведе до безпідставного зволікання з розглядом справи, що не сприятиме якнайкращому захисту інтересів позивача.
У зв`язку з викладеним, суд не направляв запиту до відповідача для отримання згоди РФ бути відповідачем у цій справі.
Представник російської федерації в особі посольства російської федерації в Україні в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщенням оголошення на сайті Соснівського районного суду м. Черкаси, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважаються повідомленим про розгляд справи належним чином.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:
Відповідно до ст. 16 ЦК Україна, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судом встановлено, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією відповідача проти України.
Збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).
На підставі ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення.
Так, відповідно до ст. 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, 1949 року забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.
Також відповідно до ст. 48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I від 8 червня 1977 року), для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів.
Зокрема, ст. 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року передбачає, що цивільне населення користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями.
Крім того на підставі ст. 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року при проведенні воєнних операцій повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти.
Суд звертає увагу на те, що військова агресія та окупація Російською Федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права. Така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва російської федерації.
Так, відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.
Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва російської федерації під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією.
Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 04.12.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_4 .
Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією її паспорта громадянина України.
Позивач ОСОБА_1 має малолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 , видане Суворовським районним у місті Херсоні відділом ДРАЦС ГТУ Ю в Херсонській області від 07.03.2018 року.
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 23.12.2020 року ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Загальновідомим є факт постійних артилерійських та ракетних обстрілів міста Херсон, військовими формуваннями Російської Федерації починаючи з 24.02.2022 року.
Згідно постанови КМУ від 01.10.2014 №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» особа, яка отримала від держави Україна довідку ВПО або іноземної держави статус біженця/тимчасового захисту є потерпілою, постраждалою особою, жертвою війни, яку здійснює російська федерація.
Таким чином, дана довідка є беззаперечним доказом врятування особи від вбивства, тілесних ушкоджень, тощо шляхом виїзду з постійного місця проживання/реєстрації де відбувається бойові, військові дії в більш безпечний населений пункт, область, тощо.
Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 20.12.2023 року № 1961 ОСОБА_5 06.03.2018 року надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується договором № 1 про оренду житлового приміщення (квартири).

Статті 3, 8, 12, 28 Загальної декларації прав людини 1948 року гарантують кожній людині право на життя, свободу і особисту недоторканність, ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом, вільне пересування і вибір місця проживання у межах кожної держави, соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність його житла. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 року № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Згідно зі ст. 23 ЦК України, моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В абзаці другому пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19.03.2020 року у справі № 686/13212/19.

Окрім того, відповідно до статті 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду.

Отже, судовий імунітет російської федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення російською федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням російською федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом, а тому держава російська федерація є належним відповідачем у даній справі.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18.05.2022 року по справі № 760/17232/20-ц.

Крім того, у своїй постанові від 14.04.2022 року по справі № 308/9708/19 Верховний Суд також дійшов висновку, що на російську федерацію не поширюється судовий імунітет, оскільки вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено в Статуті ООН. Зокрема, Верховний Суд встановив, що такими діями російська федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН.

Тому, беручи до уваги перебування позивача у стані постійного стресу та нервозності, внаслідок збройної агресії російської федерації, що призвело до необхідності зміни постійного місця проживання, припинення спілкування із значною кількістю знайомих та друзів, що обумовлена тимчасовою окупацією Лівобережжя Херсонщини та на даний час активними бойовим діями (постійними обстрілами зі всіх видів зброї), порушення налагодженого звичного способу життя, гострі проблеми з приводу пошуку житла та фінансів; негативний вплив зумовлений переїздом незручностей на нормальний психічний розвиток її дитини; постійне відчуття тривоги та переживань, пов`язаних з нестабільністю та невпевненістю у завтрашньому дні та неодноразове перенесення стресів, пов`язаних з чисельними повітряними тривогами та необхідністю тривалого перебування у бомбосховищах її сім`ї, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд визначає розмір компенсації моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн., та підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Окрім цього, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 15 000,00 грн.

Керуючись ст. 11,15,16,23,1167 ЦК України, 4, 12, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 352-354 ЦПК України, ст. 23 ЦК України суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Посольства Російської Федерації в Україні про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок російської агресії в період воєнного стану - задовольнити.

Стягнути з Посольства Російської Федерації в Україні (м. Київ, Повітрофлотський проспект, 27) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , прож. АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 000 000 (один мільйон) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією Російської Федерації проти України.

Стягнути з Посольства Російської Федерації в Україні (м. Київ, Повітрофлотський проспект, 27) судовий збір у розмірі 15 000 гривень 00 копійок на користь держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст. 354, 355 ЦПК України). Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , прож. АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Посольство Російської Федерації в Україні (м. Київ, Повітрофлотський проспект, 27).

Повний текст рішення складений 05.12.2024