Справа № 302/1674/24
Провадження № 2-о/302/123/24
Номер рядка звіту 12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2024 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Повідайчика О.І.,

за участі:

секретаря судових засідань Сита Л.М.,

розглянувши в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань в селищі Міжгір`я цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокатка Гренджа Вікторія Юріївна, заінтересована особа: Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою. В обґрунтування заяви посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 87 років, помер батько заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на нерухоме майно померлого, а саме: житловий будинок під АДРЕСА_1 , що належав померлому за життя згідно Виписки з погосподарської книги; земельні ділянки загальною площею 0,6014 га, за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка передана у приватну власність ОСОБА_2 , згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 033908. За життя, ОСОБА_2 заповітного розпорядження не залишив, оскільки мати заявника ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто раніше за свого чоловіка, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Н.Студенівською с/радою Міжгірського району, Закарпатської області. Заявник ОСОБА_1 є єдиним сином у своїх батьків, тому, напевно, за цих міркувань батьки заявника за життя заповітного розпорядження не залишили. На час смерті, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який був постійним мешканцем АДРЕСА_1 , разом з ним, у будинку постійно проживав, але не був зареєстрований ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 син, ніхто інший не проживав та не був зареєстрований. При звернені заявника до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Сятиня Т.С. отримано від останнього повідомлення, з якого слідує, що його місце постійного проживання не було зареєстровано за місцем проживання спадкодавця він уважається таким що не прийняв спадщину. Оскільки ОСОБА_1 на час смерті матері фактично проживав спільно з ОСОБА_2 за однією адресою та через відсутність інших способів установлення зазначеного факту та відсутність спору з цього приводу звернувся з цією заявою до суду в порядку окремого провадження.

19 листопада 2024 року ухвалою судді було відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду.

Заявник в судове засідання не з`явився. Представник ОСОБА_1 адвокатка Гренджа В.Ю. просила розглянути справу без її участі та у відсутність заявника, заявлені вимоги підтримала й наполягала на задоволенні.

Заінтересована особа Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області подала суду заяву від 03 грудня 2024 року в якій повідомила, що заперечень щодо заяви про встановлення факту не має, додаткових доказів та клопотань не має, просила розглянути справу без участі представника сільської ради.

Суд встановив такі фактичні обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 7). Згідно Довідки виданої старостою сіл Н.Студений та В.Студений Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , 1932 р.н., був постійним мешканцем АДРЕСА_1 . Разом з ним на момент його смерті у зазначеному будинку проживав, але не був зареєстрований: син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 12).

Згідно Витягу із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 79399357 від 03.12.2024 року, сформованого приватним нотаріусом Сятиня Т.С., за померлим ОСОБА_2 , 1932 р.н., інформація щодо складених заповітів чи укладених спадкових договорів у зазначеному реєстрі відсутня.

Згідно Витягу із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 79399346 від 03.12.2024 року, сформованого приватним нотаріусом Сятиня Т.С., за померлим ОСОБА_2 , 1932 р.н., інформація про заведені спадкові справи відсутня.

З наведених вище доказів, які відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності, суд доходить висновку про їх достатність для установлення фактичних обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення. Суд враховує визнання фактичних обставин справи всіма учасниками та не встановив обставин, які давали б підстави для сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання й констатує узгодження таких із відомостями, які відображені в описаних джерелах доказів.

Суд доходить висновку, що факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 разом із померлим ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 , 1932 р.н. на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з положеннями ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1217 ЦК України регламентовано, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з приписами ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України регламентовано, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з положеннями ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», які враховуються судом як стала й передбачувана практика правозастосування відповідних положень про спадкування цивільного законодавства, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно з положеннями ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування особи це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відтак особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті без місця реєстрації має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на момент його смерті.

Суд враховує при застосуванні зазначених норм законодавства, правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №317/2329/15-ц та від 28.02.2018 у справі №633/344/16-ц.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд враховує правові позиції, викладені в постанові Верховного Суду 14.04.2021 у справі № 205/2102/19, відповідно до якої за наслідками аналізу приписів ст. 1268, 1296, 1297 ЦК України Верховний Суд визнав помилковою відмову у відкритті провадження у справі за заявою особи про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини через вбачання спору про право. За наслідками аналізу приписів ст. 1268, 1296, 1297 ЦК України, Верховний Суд у зазначеній постанові дійшов висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції, Верховний Суд визнав помилковою відмову у відкритті провадження у справі за заявою особи про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини через вбачання спору про право, оскільки суди не зазначили, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, тобто не встановили між ким існує спір, оскільки існування спору про право повинно реальним, а не гіпотетичним.

Під час розгляду даної заяви спору про право виявлено не було.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, а тому заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання із спадкодавцем, підлягає задоволенню.

Встановлення факту постійного проживання заявника ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 відповідно до законодавства має для заявника юридичне значення та діючим законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

З урахуванням вищенаведених обставин у цій справи, аналізуючи докази по справі у їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо встановлення цього юридичного факту зі сторони заінтересованих осіб, відповідно, відсутність спору про право, суд вважає, що факт проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду справи, а відтак вимоги ОСОБА_1 суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за вищенаведеними підставами.

Згідно з частиною сьомою статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст. 258, 259, 263-265 та 314 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , на час відкриття за ним спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 05.12.2024.

Головуючий суддя О.І. Повідайчик