Справа № 472/752/24
Провадження №2/472/275/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2024 року с-ще Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючогосудді Тустановського А.О.,

при секретарі Щербини О.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

23 липня 2024 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів.

В позовній заяві представник позивача ОСОБА_1 зазначив, що 18 серпня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Червоноармійської сільської ради Березівського району Одеської області, актовий запис № 05, від якого у них народилися діти: син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23.02.2016 року (справа № 472/71/16-ц) шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Також, рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 08.12.2016 року (справа № 472/1035/16-ц) з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку, починаючи з 16.11.2016 року до досягнення дитиною повноліття.

На підставі цього Рішення було видано Виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 63386253.

З моменту розірвання шлюбу і стягнення аліментів, старший син ОСОБА_7 проживає разом з батьком позивачем та перебуває на його утриманні. На даний час старший син позивача ОСОБА_7 навчається в Миколаївському національному університеті ім. В.О. Сухомлинського на денній формі навчання, навчання в якому є платним і складає 43 000,00 грн. за кожний навчальний рік.

Крім того, місцезнаходження навчального закладу м. Миколаїв, а тому син ОСОБА_7 тимчасово на час навчання проживає в квартирі за наймом (без належного оформлення) в м. Миколаїв, за оренду якої щомісячно сплачується орендна плата в розмірі 3000,00 грн. Також, син ОСОБА_7 потребує кошти на продукти харчування, одяг, предмети гігієни, на проїзд до місця навчання, приладдя, літературу, тощо для навчання. Вказані потреби, як і оплату за навчання та оренду квартири, на даний час задовольняє позивач, відповідач у цьому будь якої участі не приймає і допомоги не надає.

У даному випадку, має місце зміна матеріального стану позивача, так як на цей момент старший син ОСОБА_7 здобуває вищу освіту на платній основі та з нього утримуються аліменти в розмірі 50 % від його заробітної плати, що є підставою для застосування положень ч. 1 ст. 192 СК України.

З урахуванням зазначеного, вважає, що визначений судовим рішенням розмір аліментів для позивача є занадто великим, і вважає за можливе просити суд зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду в розмірі частки від заробітку (доходу) позивача на 1/8 частки від заробітку (доходу) позивача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

06 вересня 2024 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що на її думку на сьогодні обставини не змінилися. Син ОСОБА_9 так і продовжує проживати з нею, а син ОСОБА_10 разом з батьком. На утримання сина ОСОБА_10 з неї на користь позивача були стягнені аліменти, на утримання сина ОСОБА_9 з позивача на її користь також були стягнені аліменти. В зв`язку з досягненням сином ОСОБА_10 повноліття, стягнення аліментів на утримання з неї припинено. В зв`язку з продовженням сином ОСОБА_10 навчання після досягнення ним повноліття батько звернувся з окремим позовом до неї про стягнення аліментів на його утримання. Таке утримання на навчання дитини вона буде надавати, що не вказує на одноосібне утримання позивачем студента, та ці витрати будуть покладені на них обох як батьків. Щодо стягнення з позивача 50 % від заробітку, в зв`язку з чим останній має щомісячний дохід в розмірі 5000,00 грн., що вплинуло на зміну його матеріального становища, то це не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки необхідність такого утримання виникла з неналежної поведінки самого позивача. Позивач всупереч вимогам закону, зокрема щодо обов`язку утримувати дітей до досягнення ними повноліття став ухилятися від свого обов`язку щодо утримання сина ОСОБА_9 , аліменти своєчасно не сплачував, тому має заборгованість по аліментам, погашення якої йде в примусовому порядку з його грошового забезпечення разом з щомісячним утриманням аліментів в розмірі частини. Вважає, що саме за рахунок зменшення розміру аліментів на утримання сина, позивач бажає найскоріше погасити заборгованість по аліментам, та продовжувати сплачувати аліменти в розмірі 1/8 частини, які не забезпечать належним чином утримання дитини для її фізичного, духовного розвитку та належного матеріального забезпечення.

На сьогодні син ОСОБА_9 продовжує знаходитися на її вихованні та утриманні. Нею надається дитині все необхідне в силу її віку, розвитку та здібностей. Дитина навчається в Михайлівському ліцею в 7 класі, додатково відвідує платні заняття з математики, крім того ОСОБА_9 має вади з серця, тому перебуває на обліку в сімейного лікаря. За такого, що вважає підстави для зменшення розміру аліментів відсутні.

16 вересня 2024 року до суду від представника позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню, а підстави викладені у Відзиві на позовну заяву, необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу. На момент ухвалення рішення про стягнення аліментів сину ОСОБА_10 було 14 років і він навчався в шкільному закладі, а на даний час він навчається в Миколаївському національному університеті ім. В.О. Сухомлинського на денній формі навчання, навчання в якому є платним і складає 43 000,00 грн. за кожний навчальний рік, крім того, щомісячно сплачується орендна плата за житло в м. Миколаєві в розмірі 3000,00 грн., що свідчить про збільшення витрат на утримання сина і недостатність доходу позивача в розмірі 5000,00 грн. на місяць (при сплаті аліментів в розмірі частки), а отже, і про наявність достатніх підстав для зменшення розміру аліментів

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовну заяву підтримав та просить її задовольнити з підстав зазначених у позові та відзиві .

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначила, що позов не визнає повністю та просить відмовити в задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що саме за рахунок зменшення розміру аліментів на утримання сина позивач бажає найскоріше погасити заборгованість по аліментам та продовжувати сплачувати аліменти в розмірі 1/8 частини, які не забезпечать належним чином утримання дитини для її фізичного, духовного розвитку та належного матеріального забезпечення.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 зазначила, що позивач всупереч вимогам закону, зокрема щодо обов`язку утримувати дітей до досягнення ними повноліття став ухилятися від свого обов`язку щодо утримання сина ОСОБА_9 , аліменти своєчасно не сплачував, тому має заборгованість по аліментам, погашення якої йде в примусовому порядку з його грошового забезпечення разом з щомісячним утриманням аліментів в розмірі частини. Вважає позовні вимоги не обґрунтованими та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Стаття 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 78, 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за свою природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що сторони з 18 серпня 2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися діти: син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвами про народження Серії НОМЕР_1 від 09.08.2004 року та Серії НОМЕР_2 від 12.09.2011 року (а.с. 9,10).

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23.02.2016 року (справа № 472/71/16-ц) шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 11).

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 08.12.2016 року (справа № 472/1035/16-ц) з позивача стягнуто на користь відповідача ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку, починаючи з 16.11.2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12-13).

На підставі цього Рішення було видано Виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 63386253, що підтверджується Витягом з АСВП (а.с. 14).

Відповідно до довідки № ВВОНОРОд-08/417 від 11.07.2024 року виданої Виробничим підрозділом «Одеський загін воєнізованої охорони» позивач ОСОБА_4 (а.с.15) дійсно з 07 лютого 2024 року працює в виробничому підрозділі «Одеський загін воєнізованої охорони», філії «Відомча воєнізована охорона» АТ «Укрзалізниця» і займає посаду стрілець 3 розряду у відділі команда воєнізованої охорони станції Колосівка по теперішній час та згідно довідки про доходи № 84 від 10.07.2024 року (а.с. 16) має середню заробітну плату в розмірі близько 10 000,00 грн..

Відповідно до довідки №24/44 від 01.07.2024 року (а.с. 18) син позивача та відповідача ОСОБА_7 навчається на 3 курсі природничого факультету Миколаївського національного університету імені В.О. Сухомлинського IV рівня акредитації, спеціальність фінанси, банківська справа та страхування, форма навчання денна, термін навчання 01.09.2021-30.06.2025 рік, за кошти фізичних та юридичних осіб.

Згідно Договору про навчання у закладі вищої освіти № 12/01 від 10.08.2021 року (а.с. 20-21), Додаткової угоди № 717/1 від 07.03.2023 року (а.с.22) та квитанці1 про сплату за навчання (а.с.23-28) навчання у Миколаївському національному університеті імені В.О. Сухомлинського є платним і складає 43 000,00 грн. за кожний навчальний рік.

У даному випадку позивач зазначає, що має місце зміна матеріального стану, так як на момент старший син ОСОБА_7 здобуває вищу освіту на платній основі та з нього утримуються аліменти в розмірі 50 % від його заробітної плати, що є підставою для застосування положень ч.1 ст. 192 СК України.

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлено: з 1 січня - 3196 гривень.

17 травня 2017 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесені зміни до ч.2 ст.182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим при зменшеному за даним рішенням суду розміром аліментів, що присуджені до стягнення, мінімальний їх розмір складатиме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ураховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дитини.

Отже, сторони у справі в рівних частках зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання, а також батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, що зазначено в постанові Верховного суду від 16 вересня 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Згідно з статтями 18,27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування

Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не може, крім того, розмір стягуваних аліментів за рішеннями суду не є завищеним, тому суд вважає, що достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів немає, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати позивача, однак враховуючи, що в позові відмовлено, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-83, 263-265, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2024 року.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області А.О. Тустановський