Справа № 182/7025/21
Провадження № 2/0182/1427/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.02.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що, відповідно до рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2014 року, з нього на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму щомісячно до повноліття доньки. Також, згідно судового наказу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року (справа № 184/1682/21), з нього на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу. Тому, вважає, що розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання дітей, у тому числі, що стягуються на користь відповідачки ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), визначений за вищезгаданими рішеннями суду від 27 січня 2014 року, підлягає зменшенню, в порядку ст.192 Сімейного кодексу України, у зв`язку зі зміною його сімейного стану та матеріального стану, виходячи з наступних підстав. За минулий час, після ухвалення вказаного рішення суду від 27 січня 2014 року, змінився його сімейний та матеріальний стан. Зокрема, на час ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , вона одна знаходилась на його утриманні. При ухваленні судом рішення про стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 , суд виходив з того, що інших утриманців у нього на той час не було. ІНФОРМАЦІЯ_3 у нього народився син ОСОБА_6 , якого він також повинен був утримувати, відповідно до вимог діючого законодавства. 19 січня 2019 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , тобто, його сімейний стан змінився. Після народження сина, його мати, тобто, його друга дружина ОСОБА_5 не працювала, в зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення сином віку трьох років. Таким чином, станом на червень 2018 року на його утриманні, замість однієї доньки, було вже три людини: крім доньки, ще син та дружина. Внаслідок чого змінився також його матеріальний стан в бік погіршення. У зв`язку з вказаними обставинами, він вже не мав матеріальної можливості щомісячно сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів свого заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Внаслідок чого у нього утворилася заборгованість по аліментам на утримання доньки на користь відповідачки в сумі 49 747 грн. 24 коп. станом на липень 2021 року та його, відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про виконавче провадження» та п.5 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, було внесено державним виконавцем до Єдиного реєстру боржників. Разом з цим, державним виконавцем, в межах відкритого виконавчого провадження № 64585939, на підставі зазначеного вище рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь відповідачки, по відношенню до нього були застосовані різні засоби примусового виконання рішення суду, а саме: постановами державного виконавця від 06 липня 2021 року було встановлено по відношенню до нього тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, тимчасове обмеження у праві полювання, тимчасове обмеження у праві користування зброєю. Також, у зв`язку з наявністю у нього зазначеної заборгованості по аліментам на користь відповідачки, державним виконавцем 06 липня 2021 року був накладений арешт на його кошти, що містяться на його відкритих рахунках, а також на рахунки, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів. По відношенню до нього засобами примусового впливу, з метою виконання рішення суду про стягнення аліментів на користь доньки та арештом його грошових коштів, він вже не мав можливості надавати матеріальну допомогу матері його сина на його утримання, а тому у них почалися сварки та конфлікти на побутовому ґрунті, внаслідок чого вони припинили сумісне проживання та ведення спільного господарства. Після цього його дружина також звернулась до суду з заявою про стягнення з нього аліментів на утримання сина. Таким чином, зміна його сімейного стану вплинула на його матеріальний стан, який ще більше погіршився. Вказана обставина підтверджується копіями рішень суду, постановами державного виконавця, довідкою про розмір заборгованості по аліментам. Тому, вважає, що у нього є всі підстави для звернення до суду з даним позовом, в якому просить суд постановити рішення, яким змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 1/4 частини його заробітку (доходу) на 1/6 частину його заробітку (доходу), але не менш 50 % від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку щомісячно до повноліття доньки.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2021 року по даній справі було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка, у відповідності до вимог чинного законодавства, своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, скористалась та 09 грудня 2021 року подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає наступне.

Вважає, що позовні вимоги є безпідставними та в їх задоволенні слід відмовити. Перш за все, вона вважає за необхідне зазначити, що зі змісту позовної заяви вбачається та не оспорюється відповідачем, що, згідно рішення Нікопольського міськрайонного суду від 27 січня 2014 року, з нього стягуються аліменти на утримання доньки, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів. Крім того, 08 вересня 2021 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області було видано судовий наказ про стягнення з позивача аліментів на утримання сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів. При цьому, при ухваленні рішення 27 січня 2014 року та визначення розміру аліментів, суд виходив з того, що інших утриманців у нього не було, а тому визначив розмір аліментів саме у такій частині, як зазначено у рішенні суду. Надалі, позивач зазначає, що, з огляду на вказані факти, в нього зникає матеріальна можливість щомісячно сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, внаслідок чого в нього утворюється заборгованість. Вважає за необхідне зазначити, що, згідно даних вказаної довідки та з огляду на суми, що підлягають стягненню з позивача, заборгованість почала утворюватись задовго до появи нових утриманців, а саме - з кінця 2017 року (довідка охоплює період з січня 2018 року). Крім того, з суми щомісячного платежу, можливо зробити висновок про стягнення 1/4 частини середнього заробітку по регіону, що свідчить про відсутність постійного чи взагалі будь-якого працевлаштування позивача. Саме цей факт, на її думку, і є основною причиною появи заборгованості зі сплати аліментів, а не збільшення числа утриманців. Інші обставини, а саме: накладення обмежень державним виконавцем, накладення арештів на рахунки позивача є лише наслідками невиконання останнім рішення суду та своїх зобов`язань як батька перед дитиною і не можуть слугувати підтвердженням погіршення матеріального стану. Враховуючи викладене, твердження про неможливість надання фінансової допомоги сину та дружині не можуть, на її думку, братись до уваги, оскільки зазначені обставини є похідними від первинної неправомірної поведінки позивача по ухиленню від сплати аліментів, згідно рішення суду. Окремо просить суд звернути увагу на факт явної дискримінації батьком (позивачем) своїх дітей, а саме, на ту обставину, що позивач просить суд, враховуючи стягнення з нього на утримання сина 1/4 частини всіх видів заробітку, зменшити стягнення на доньку до 1/6 частини всіх видів заробітку. Тобто, позивач за власною ініціативою намагається визначити достатній і пропорційний розмір для кожного із дітей, а не дотримуватись принципу рівності у вказаному питанні. Додатково слід зазначити, що за наявною інформацією, позивач вже досить тривалий час перебуває та працює за кордоном, разом з ним там же перебуває його сім`я. На теперішній час позивач, через заборгованість, що утворилась та відповідні обмеження, накладені державним виконавцем з цього приводу, позбавлений можливості відвідувати Україну, оскільки не зможе покинути її межі, аж до повного погашення заборгованості. Також, для уникнення в подальшому вказаних обставин, позивач через штучно надумані підстави намагається зменшити суму для щомісячного утримання, для уповільнення зростання заборгованності до накладання обмежень. Крім того, позивачем до позовної заяви не додається доказ щодо відкриття виконавчого провадження за судовим наказом від 08 вересня 2021 року, оскільки у відповідача наявні всі підстави вважати, що видача вказаного наказу була штучно створена нинішньою дружиною позивача, з метою створення уявного скрутного матеріального становища та підтвердження додаткових витрат позивача. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, позовні вимоги не визнає та проти задоволення позову заперечує (а.с.49-52).

09 лютого 2022 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від представника позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, згідно якої вона посилається на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково суду пояснила, що заявлений позов є законним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а заперечення відповідачки вважають такими, що не відповідають вимогам закону, є необґрунтованими. Вони не спростовують законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, виходячи з наступних обставин. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Статтею 192 СК України передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2014 року (справа № 182/11601/13-ц) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму щомісячно до повноліття доньки. Наданими до матеріалів справи письмовими доказами належним чином доведений той факт, що за минулий час після ухвалення вказаного рішення суду від 27 січня 2014 року у позивача змінився сімейний та матеріальний стан. Зокрема, на час ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 , на утримання доньки ОСОБА_4 , вона одна знаходилась на його утриманні. При ухваленні судом рішення про стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 , суд виходив з того, що інших утриманців у позивача на той час не було. ІНФОРМАЦІЯ_3 у нього народився син ОСОБА_6 , якого він, відповідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, також повинен утримувати. 19 січня 2019 року він зареєстрував шлюб з його матір`ю ОСОБА_5 . Таким чином, його сімейний стан змінився. Після народження у позивача сина, його друга дружина ОСОБА_5 не працювала, в зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення сином віку трьох років. Таким чином, починаючи з червня 2018 року, на утриманні позивача, замість однієї доньки, опинилось три людини: донька, син та дружина. Внаслідок чого, змінився також його матеріальний стан в бік погіршення. Згідно з судовим наказом Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року (справа № 184/1682/21), з позивача на користь ОСОБА_5 , на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , також стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу. Таким чином, позивач повинен сплачувати 1/2 частку всього свого заробітку (доходу) на утримання двох дітей, замість 1/4 частки його заробітку доходу, що стягувалася на користь відповідачки. Внаслідок чого у позивача, замість 3/4 частин його заробітку (доходу), залишається тільки 1/2 частина його заробітку (доходу). Таким чином, зміна сімейного стану позивача вплинула на його матеріальний стан в бік його погіршення. У зв`язку з вказаними обставинами, позивач вже не мав матеріальної можливості щомісячно сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Внаслідок чого у нього утворилась заборгованість по аліментам на утримання доньки на користь відповідачки в сумі 49 747 грн. 24 коп. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, позивач змушений звернутися до суду та просить його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.76-78).

В судове засідання 21 лютого 2024 року позивач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, не прибув. Його представник ОСОБА_1 , викладені в позовній заяві обставини підтримала та додатково суду пояснила, що на даний час її довіритель має трьох дітей і, якщо стягнути аліменти на кожну дитину, розмір аліментів повинен складати по 1/8 частині з усіх видів заробітку (доходів) її довірителя. Але позивач на своєму утриманні має ще й дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку. Однак, її довіритель, незважаючи на всі обставини та кількість утриманців, просить зменшити розмір аліментів, які стягуються на його доньку, всього до 1/6 частини. Тому, вважає, що пред`явлені позовні вимоги є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.146-147), в судове засідання не прибула та будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надала.

Від її представника ОСОБА_7 21 лютого 2024 року на адресу суду надійшло клопотання, сформоване в системі «Електронний суд», про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його перебуванням у відрядженні у м.Києві, однак, доказів свого відрядження він суду не надав.

Тому, ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи було відмовлено. При цьому, суд, при прийнятті вищевказаного рішення, виходив з того, що дана цивільна справа в провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває з 20 жовтня 2021 року та, під час огляду матеріалів справи, починаючи з 06 квітня 2022 року (далі - 07 червня 2022 року, 14 вересня 2022 року, 23 лютого 2022 року, 20 квітня 2023 року та 21 лютого 2024 року), розгляд справи відкладався саме за заявами представника відповідача ОСОБА_7 . Тому, суд розцінив чергову заяву про відкладення розгляду справи спробою в чергове затягнути розгляд по суті, чим порушуються не лише права позивача, а й відповідача.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважає можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Як встановлено судом, 27 січня 2014 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму щомісячно до повноліття доньки (а.с.7). Судовим наказом Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року (справа № 184/1682/21) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу (а.с.8).

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації, відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і, відповідно, внесені зміни до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначено законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга статті 182 СК України).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому, право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Згідно вимог статті 192 СК України, розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

27 січня 2014 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму щомісячно до повноліття доньки (а.с.7). Судовим наказом Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року (справа № 184/1682/21) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу (а.с.8). Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, у позивача на утриманні перебуває його дружина ОСОБА_5 , яка, на даний час, не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

За змістом статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов.

Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Утримання інших осіб впливає на матеріальне становище утримувача.

Тому, враховуючи вищевикладені обставини, а також враховуючи той факт, що на утриманні позивача перебуває дитина від іншого шлюбу та дружина, що впливає на його матеріальне становище, це дає суду підстави для задоволення його позовних вимог в частині зменшення розміру, раніше присуджених рішенням суду аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , з 1/4 частини до 1/6 частини, з усіх видів заробітку та доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі викладеного та керуючись ст.192 СК України, ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку та доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів після отримання рішення суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал