ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 636/3037/21 Номер провадження 22-ц/814/176/24Головуючий у 1-й інстанції Гуменний З.І. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Лобов О.А.,

секретар Стеценко В.С.,

з участю представника третьої особи ОСОБА_1 - адвоката Паркулаба А.В., представника відповідача - адвоката Євглевського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Паркулаб Андрієм Володимировичем,

на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 01 грудня 2021 року, постановлене суддею Гуменним Н.І. (повний текст складено 09 грудня 2021 року),

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , про визнання правочину удаваним, переведення прав та обов`язків покупця і визнання права власності,

в с т а н о в и в:

30.06.2021 ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання правочину удаваним, переведення прав та обов`язків покупця і визнання права власності.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що між нею, ОСОБА_2 , її чоловіком ОСОБА_3 , та їх сином ОСОБА_4 , на початку вересня 2007 року виникла домовленість, за якої останній, за кошти батьків у розмірі 250 000,00 грн. придбає від свого імені, але на користь батьків, об`єкт нерухомості частини 19/20 частин комплексу будівель за адресою: АДРЕСА_1 . Такі правовідношення вона вважала договором комісії, у якості плати за вчинення якого ОСОБА_4 було дозволено використовувати цей об`єкт для своєї господарської діяльності.

Позивачка була упевнена, що відповідач виконав таке доручення, про що ним 14.09.2007 складено розписку, а отже вона, ОСОБА_2 , та її чоловік ОСОБА_3 , є власниками відповідного майна. Про порушення існуючої домовленості та придбання відповідачем на свою користь спірного майна їй стало відомо від чоловіка за наслідками судового розгляду справи №645/5600/19.

Із підстав викладеного, з метою захисту порушеного права просить:

- визнати договір дарування від 14.09.2007, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,- удаваним, установивши, що під виглядом зазначеного правочину мав місце договір комісії;

- перевести на неї, ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 права та обов`язки покупця на об`єкт нерухомості: частини 19/20 частин комплексу будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ними право спільної сумісної власності на таке майно.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 01.12.2021 позов ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано договір дарування від 14.09.2007, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , згідно умов якого ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_4 прийняв у дар грошові кошти у сумі 250 000,00 грн., - удаваним правочином.

Встановлено, що правочин, укладений під виглядом удаваного правочину - договору дарування від 14.09.2007, згідно умов якого ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_4 прийняв у дар грошові кошти у сумі 250 000,00 грн., - є договором комісії, згідно якого ОСОБА_3 та ОСОБА_2 доручили ОСОБА_4 придбати від свого імені за грошові кошти подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у сумі 250 000,00 грн. та на користь подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 об`єкт нерухомості - частини 19/20 частин комплексу будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Переведено на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права та обов`язки покупця на об`єкт нерухомості - частини 19/20 частин комплексу будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що виникли у ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу 19/20 частин комплексу будівель від 14.09.2007, укладеного між СТОВ «АГРОТОН» (продавець) та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (покупці).

Припинено право власності ОСОБА_4 на об`єкт нерухомості - частини 19/20 частин комплексу будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на об`єкт нерухомості - частини 19/20 частин комплексу будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , як на об`єкт нерухомості, що придбаний ОСОБА_4 на користь власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в результаті виконання договору комісії від 14.09.2007.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 15 890,00 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що відображений в договорі дарування факт передачі грошових коштів є завуальованою формою передачі грошових коштів за виниклими між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносинами договору комісії, а тому заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Третя особа ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Паркулаб А.В., оскаржила рішення районного суду в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що комплекс будівель був придбаний ОСОБА_4 у час перебування у шлюбі, а тому належить йому та їй, ОСОБА_1 , на праві спільної сумісної власності. Оскільки договір купівлі-продажу від 14.09.2007 нечинним, недійсним не визнавався, презумпція спільності набутого подружжям майна не спростовувалася, а тому вона, ОСОБА_1 , є таким же співвласником комплексу будівель, як і ОСОБА_4 , а тому в межах даної справи мала б бути відповідачем, а не третьою особою. Тоді як не залучення її до участі у справі в якості відповідача мало наслідком обмеження процесуальних прав, зокрема, на звернення із заявою про сплив строку позовної давності.

Звертає увагу, що оскаржуваним рішенням вирішено перевести права і обов`язки покупця, визнати право на комплекс будівель за відповідачем у справі - ОСОБА_3 , який жодних позовних вимог не заявляв. При цьому суд вийшов за межі позовних вимог, припинивши право власності за ОСОБА_4 , про що позивачка не заявляла.

Посилаючись на положення ч.ч.1, 2, 4 ст.65 СК України доводить, що договори, укладені одним із подружжя в інтересах сім`ї, для другого з подружжя може створити тільки обов`язки, проте не права. Відтак, не будучи стороною оскаржуваного правочину, ОСОБА_2 не набула жодних прав, а у випадку незгоди із таким договором мала б застосувати передбачений законом спосіб захисту, - визнання його недійсним з підстав порушення ч.2 ст.65 СК України.

Вважає, що розписка ОСОБА_4 «про виконання доручення» не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки містить відомості про об`єкти нерухомості відмінні ніж ті, що зазначені у договорі, укладення якого передує складанню такої розписки, коли сторони вже нібито дійшли згоди щодо усіх істотних умов. Проте ні в договорі, ні в розписці не вказано жодних інших ідентифікуючих ознак нерухомого майна, з приводу якого нібито виникли відносини комісії, окрім неправильної його адреси, ні його площі, ні правовстановлюючих документів, ні ціни.

Посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №909/337/19 доводить неналежність обраного позивачем способу захисту у вигляді переведення прав та обов`язків покупця, який підлягає застосуванню виключно щодо захисту прав особи, яка має переважне право на майно, яким так чи інакше розпоряджається власник. Проте жодних доказів на підтвердження існування переважного права позивачем не надано.

Зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є власниками комплексу будівель, а тільки бажають ними стати, що виключає підстави застосування ст.392 ЦК України.

Вважає, що при постановленні оскаржуваного рішення, районний суд не з`ясував, яке саме право позивача порушено фактом укладення оскаржуваного правочину та чи відповідає такому порушеному праву застосований спосіб захисту. Натомість, суд, фактично змінив ті зобов`язальні правовідносини, які виникли між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в силу укладених між ними документів, утворивши нові цивільні правовідносини - відносини договору комісії, стороною яких зробив ОСОБА_2 .

Наголошує, що у цій справі позивачка та відповідачі діють очевидно спільно і вживають «право на зло», а саме, для виведення з переліку спільного майна, набутого подружжям ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , з приводу поділу якого існує спір (справа №645/5600/19). Таким чином, суд не врахував очевидно недобросовісну поведінку позивачки та відповідачів.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11.02.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 25.11.2022 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду із повідомленням сторін.

У суді апеляційної інстанції представник третьої особи ОСОБА_1 - адвокат Паркулаба А.В. доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні. Представник відповідача - адвокат Євглевський В.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечив, доводячи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Вирішуючи питання щодо розгляду справи за даної явки, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Тоді як у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Зважаючи на викладене, байдужа поведінка позивачки, яка виявляється, зокрема у не отриманні повідомлень суду та систематичній неявці до суду апеляційної інстанції, не перешкоджає розгляду справи за її відсутності та відсутності відповідача ОСОБА_3 , а також третьої особи - ОСОБА_5 , які, будучи повідомленими про день та час розгляду справи, вкотре не повідомили апеляційний суд про поважність причин своєї неявки.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника третьої особи ОСОБА_1 - адвоката Паркулаба А.В., представника відповідача - адвоката Євглевського В.О., перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.09.1973 р., свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ./а.с.34 т.1/ ОСОБА_3 є їх сином./а.с.35 т.1/

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали в простій письмовій формі договір дарування від 14.09.2007, за умов якого ОСОБА_3 передав у дар ОСОБА_4 250 000,00 грн. для придбання 1/2 частини 19/20 частин комплексу будівель за адресою: АДРЕСА_1 .

За умов такого договору обдарований приймає у власність в якості подарунка грошові кошти у сумі 250 000,00 грн. Гроші, які даруються, обдарований має намір витратити на придбання частини 19/20 частин комплексу будівель за адресою: АДРЕСА_1 . Дарувальнику відомо про такі наміри, що не розглядається ним як умова дійсності цього договору. Дарувальник та обдарований стверджують, що в момент укладення цього договору вони усвідомлюють значення своїх дій, розуміють природу цієї угоди, свої права та обов`язки по договору. Договір укладається ними у відповідності до їх дійсної волі, без будь-якого використання фізичного чи психічного тиску. Договір укладається на вигідних для сторін умовах та не є результатом впливу тяжких обставин. Угода укладається з наміром створити відповідні правові наслідки. Передача коштів у сумі 250 000,00 грн. на момент підписання цього договору уже здійснена. Право власності на грошові кошти в сумі 250 000,00 грн. у обдарованого виникає з моменту фактичної передачі грошей, які даруються, тобто, факт підписання цього договору дарувальником і обдарованим свідчить про виникнення права власності обдарованого на грошові кошти у розмірі 250 000,00 грн./а.с.9 т.1/

14.09.2007 ОСОБА_4 складено розписку про отримання ним від ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 250 000,00 грн., що оформлено між ними договором дарування від 14.09.2007, для придбання на користь ОСОБА_3 об`єкту нерухомості: 1/2 частини 19/20 частин комплексу будівель за адресою: АДРЕСА_1 . Про виконання зобов`язується повідомити письмово./а.с.10 т.1/

14.09.2007 ОСОБА_4 складено розписку про придбання за дорученням та на користь батька - ОСОБА_3 , за отримані від ОСОБА_3 14.09.2007 грошові кошти у розмірі 250 000,00 грн., об`єкт нерухомості - 1/2 частини 19/20 частин комплексу будівель за адресою: АДРЕСА_1 , за що сплати 250 000,00 грн. отриманих від ОСОБА_3 14.09.2007. Покупка за указану ціну не суперечить їх домовленостям./а.с.11 т.1/

14.09.2007 між сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агротрон» (продавець) та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (покупці) укладено договір купівлі-продажу 19/20 частин комплексу будівель. За умов такого договору продавець зобов`язується передати 19/20 частин комплексу будівель у власність покупцям в рівних частках кожному (тобто по частині), а покупці зобов`язуються прийняти в рівних частках кожний (тобто по частині) 19/20 частин комплексу будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 і сплатити за нього обговорену грошову суму (500 000,00 грн.).

Згідно п.8 цього договору покупці засвідчили, що цей договір посвідчено за згодою других з подружжя, що підтверджується їх заявами про згоду щодо придбання відчужуваної частини комплексу будівель, які залишаються у справах нотаріуса, який посвідчив цей договір./а.с.13-14 т.1/

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.06.2008, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Новопокровської селищної ради від 10.06.2008 №153, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками по частині комплексу будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 . До складу комплексу будівель та споруд входять: будівля прохідної літ. А, загальною площею 16,7 кв.м.; будівля пташника літ. Б, загальною площею 1654,7 кв.м.; будівля пташника літ. В, В1, загальною площею 1698,8 кв.м.; будівля пташника літ. Г, загальною площею 1722,8 кв.м.; будівля пташника літ. Д, Д1, Д2, загальною площею 1731,7 кв.м.; будівля пташника літ. Ж, загальною площею 1695,5 кв.м.; будівля пташника літ. Е, Е1, загальною площею 1670,8 кв.м.; будівля кормоскладу літ. К, загальною площею 527,3 кв.м.; будівля овочесховища літ. Н, загальною площею 97,8 кв.м.; навіси літ. В2, Ж1, К1; сараї літ. Ж2, Ж3, З; вагова літ. М./а.с.12 т.1/

Задовольняючи вимоги позову, районний суд виходив із того, що вчинений між відповідачами правочин - договір дарування від 14.09.2007 - є удаваним та таким, що вчинено для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме - договору комісії, факт укладання якого підтверджено розписками, які суд визнав належними доказами. Тоді як позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, довів свої позовні вимоги.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується. При цьому враховує наступне.

Статтею204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Із урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (частини перша, друга статті 235 ЦК України).

Аналіз статті 235 ЦК України свідчить, що сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків. За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

У постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі №6-1026цс16 викладено правовий висновок, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №522/14890/16-ц.

Для визнання правочину удаваним слід мати на увазі, що обидві сторони правочину діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може.

До предмету доказування у справах про визнання договору удаваним входить встановлення мотиву укладення саме договору дарування, а підписання договору дарування не є доказом, який підтверджує мотив укладення договору.

Згідно вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, апеляційним судом установлено, що згідно рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 03.03.2021 (справа №636/1112/20), яке набрало законної сили 22.09.2021, договір дарування від 14.09.2007, підписаний сторонами, є в цілому нікчемним, тобто розглядається з точки зору права як такий, що юридично не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені. Відповідно до цієї норми визнання недійсним нікчемного договору закон не передбачає./https://reyestr.court.gov.ua/Review/95619407/

ОСОБА_2 участі у справі №636/1112/20 не приймала, але оскаржувала його в апеляційному порядку та постановою Харківського апеляційного суду від 22.09.2021 апеляційне провадження за її апеляційною скаргою було закрито на підставі п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України. https://reyestr.court.gov.ua/Review/100115653/

За встановлених обставин, враховуючи наявність судового рішення про визнання договору дарування нікчемним, про що позивачка була обізнана, за відсутності належних та допустимих доказів на спростування викладеного, колегія суддів визнає помилковими висновки суду першої інстанції про визнання його удаваним.

Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неналежних доказах, зокрема, розписці, складеній на виконання нікчемного правочину, що не створює юридичних наслідків, та яка містить відомості про об`єкти нерухомості відмінні ніж ті, що зазначені у договорі, укладення якого передує складанню такої розписки, коли сторони вже нібито дійшли згоди щодо усіх істотних умов.

При цьому колегія суддів визнає слушними є доводи апеляційної скарги, що оскаржуваним рішенням суд фактично змінив зобов`язальні правовідносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , утворивши нові цивільні відносини договору комісії, стороною яких зробив ОСОБА_2 . Тоді як стаття 235 ЦК України не може бути підставою для визнання правочину удаваним в частині сторони, оскільки це суперечить її положенням. Такі висновки сформовані у постанові Верховного Суду у справі №346/2238/15-ц від 14.02.2022.

Твердження позивачки, що вона вважала такі правовідношення договором комісії колегія суддів відхиляє, як такі, що зумовлені помилковою оцінкою нею певних обставин та норм права. Разом із цим обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування є те, що таке очікування (вимога) має належне правове підґрунтя, тобто наявне достатнє джерело для відповідного очікування (вимоги). В той же час, наявності такого правового підґрунтя позивачем у спірних правовідносинах не зазначено і належним чином не обґрунтовано, а тому і підстав стверджувати про порушення легітимних очікувань позивача у даному випадку немає.

При цьому, апеляційний суд враховує наступне.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованійу справі №390/34/17 від 10.04.2019.

Сукупна поведінка позивачки ОСОБА_2 та відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 таким стандартам поведінки не відповідає, а постановлення судом рішення, яким на користь відповідача ОСОБА_3 переведено права і обов`язки покупця, та за яким визнано право на комплекс будівель суперечить правилам ч.1 ст.14 ЦПК України.

Апеляційний суд враховує, що застосування приватно-правових конструкцій з метою створення видимості добросовісного набуття права власності для виведення з переліку спільного майна, набутого подружжям ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , з приводу поділу якого існує спір (справа №645/5600/19) по своїй суті є недобросовісним та свідчить

про зловживання учасниками цивільного обороту.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №522/14900/19 від 30.11.2022, за змістом якої до обставин, які можуть свідчити про те, що учасники створюють видимість добросовісного набуття права власності відноситься, зокрема: момент вчинення правочину чи інших дій; суб`єкти, які вчиняють або з якими вчиняються правочини контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родичі, квазіродичі, пов`язана чи афілійована юридична особа, пов`язані чи афілійовані групи юридичних осіб).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERSv. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню, із постановлення нового про відмову в задоволенні позову.

Згідно ст.141 ЦПК України з позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6474,00 грн./а.с.34 т.2/

Керуючись ст.ст.367,368,374,376 п.п.3,4, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником- адвокатом Паркулаб Андрієм Володимировичем, - задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 01 грудня 2021 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , про визнання правочину удаваним, переведення прав та обов`язків покупця і визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 6 474 (шість тисяч чотириста сімдесят чотири),00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.02.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.А. Лобов