У х в а л а

26 листопада 2024 року

м. Київ

Справа № 161/2196/22

Провадження № 61-14742ск24

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Гудими Д. А. ознайомився із касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник), інтереси якого представляє адвокат Ульчак Богдан Іванович (далі - адвокат),

на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року

у справі за позовом скаржника до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення безпідставно набутих коштів і

в с т а н о в и в :

1. У лютому 2022 року скаржник звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача 27 800,00 євро та 5 100,00 доларів США, 22 024,74 грн як три проценти річних і 37 618,54 грн інфляційних втрат.

2. 20 травня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.

3. 24 вересня 2024 року Волинський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

4. 4 листопада 2024 року адвокат в інтересах скаржника сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 34887/0/220-24 від 5 листопада 2024 року), у якій просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову. Обґрунтував так:

- зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна (глава 83 ЦК України) виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження його за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку під час набуття майна, але й тоді, коли первинно така підстава була, а надалі відпала;

- за змістом статті 190 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кошти є особливим різновидом майна, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України;

- права особи, яка вважає себе власником майна, слід захищати шляхом заявлення кондикційного позову до володільця (набувача майна) на підставі статті 1212 ЦК України за наявності цивільних відносин власника та володільця та дотримання умов, визначених у вказаній статті (див. постанову Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17);

- якщо сторона на виконання юридично ще неукладеного договору передчасно передала майно, виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17);

- коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосовна тільки після того, як така підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або ж була відсутньою взагалі (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 595/694/17-ц);

- якщо поведінка набувача, потерпілого не підтверджує існування та виконання договірного зобов'язання, то у разі виникнення спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають через безпідставне отримання чи збереження майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Кондикційні зобов'язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них положень глави 83 ЦК України (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-82гс18)).

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, правильно вважав, що генеральний директор ТОВ «СТВ-Берегиня» отримала від фізичної особи кошти в рахунок орендного платежу, але договір оренди приміщення не був укладений. Тому на правовідносини поширюються положення глави 83 ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2019 року у справі № 757/25368/16-ц);

- суди попередніх інстанції неналежно дослідили наявні у справі докази, не оцінили їх.

5. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

6. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у передбачений законом строк і з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктами 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів.

2. Витребувати із Луцького міськрайонного суду Волинської області цивільну справу № 161/2196/22.

3. Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко