Справа № 541/2791/23
Номер провадження 2/541/66/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 лютого 2024 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Дністрян О.М.,

при секретарі Докуніній А.С.,

за участі позивачки та її представника адвоката Чернюка В.Д., представника відповідачки адвоката Сидоренка Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Комунальне підприємство «Тепловодсервіс» Миргородської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права власності житлом, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_3 , КП «Тепловодсервіс» Миргородської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права власності житлом. Свій позов мотивувала тим, що вона разом із своєю дочкою ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до технічного паспорта на цю квартиру, вона знаходиться в одноповерховому будинку і складається з однієї кімнати площею 22,1 кв.м. та обладнана водопроводом, каналізацією, центральним опаленням, електропостачанням. Вона зареєстрована і постійно проживає у належній їй квартирі, як ізольованому помешканні в житловому будинку, відтак користується всім її технічним обладнанням, включаючи систему водопостачання та водовідведення, яке є її власністю. З моменту спорудження будинку АДРЕСА_2 і введення його в експлуатацію в 1950-х роках, в якому розташована її квартира, спроектовано та побудовано водопровід, до якого не вносилися жодні проектні чи конструктивні зміни. Вона є абонентом і споживачем послуг з водопостачання та водовідведення КП «Миргородводоканал», яке в серпні поточного року реорганізоване в КП «Тепловодсервіс» Миргородської міської ради, де має особовий рахунок № НОМЕР_1 . Відповідачка проживає квартирі АДРЕСА_3 , яка, як в минулому, так і в останній період часу, діючи умисно та безпідставно чинить їй постійні перешкоди у користуванні системою водопостачання її квартири, наслідком чого стало погіршення їх відносин. Користуючись тим, що технологічний колодязь водозабезпечення всього будинку АДРЕСА_4 , в якій мешкає відповідач, доступ до якого від її квартири ускладнений, відповідач періодично, на свій розсуд, перекриває кран подачі води до її квартири, залишаючи її без води, мотивуючи це тим, що водогін до квартири позивачки проходить під її будинком, проте не внесений в її план водопостачання та водовідведення. При цьому жодної особистої згоди на прокладення водопроводу вона, як власник будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки під ним, не надавала. Між тим, водогін збудовано задовго до того, як відповідач набула право власності на відповідну квартиру АДРЕСА_3 та до того, як таке право власності набуто нею на квартиру АДРЕСА_5 усунути перешкоди у здійсненні нею права користування системою водопостачання належної їй на праві часткової власності квартири АДРЕСА_1 , поклавши на відповідача ОСОБА_5 зобов`язання відновити водопостачання до її квартири шляхом розблокування водонапірного крану у технологічному колодязі водозабезпечення, розташованому поблизу будинку АДРЕСА_2 та не перекривати водопостачання до її квартири.

Ухвалою суду від 15.08.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.10.2023 року підготовче провадження у справі було закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідачкою ОСОБА_5 подано відзив на позов заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги, заявлені позивачем, вона не визнає, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, позивачкою не надано доказів того, що належна їй на праві власності квартира приєднана до мережі водопостачання відповідно до вимог закону, отже нею не доведена наявність порушення нею її законних прав чи інтересів. Посилання позивача на те, що з моменту спорудження будинку АДРЕСА_2 і введення його в експлуатацію в 1950 роках спроектовано та побудовано водопровід, до якого не вносилися жодні проектні та конструктивні зміни також ніякими доказами не підтверджено. Додана до позовної заяви схема не є належним і допустимим доказом, оскільки складена невідомо ким і на підставі невідомо яких документів чи даних. Технічний паспорт також не є таким доказом, оскільки не містить схеми підключення до системи водопостачання, крім того, у ньому вказано, що крім водопроводу, каналізації та централізованого опалення (пічного), електроосвітлення квартира обладнана центральним гарячим водопостачанням, а будинок обладнаний автоматикою димовитяжки і пожежотушіння, сміттєпроводом, ліфтом, замочнопереговорним обладнанням, що викликай сумнів у його достовірності. При цьому в технічному паспорті не вказано дату введення будинку в експлуатацію. Твердження позивача про те, що біля входу в її квартиру розташований технологічний колодязь водозабезпечення всього будинку також не відповідає дійсності, оскільки згідно з робочим проектом водопостачання та водовідведення житлового будинку АДРЕСА_4 передбачене використання цього колодязя для водозабезпечення лише її квартири, а не всього будинку, в якому три квартири. Враховуючи викладене, вважає що позивачем не доведено порушення нею її права власності на користування житлом, тому в задоволенні позову просила відмовити.

Позивачкою подано відповідь на відзив, в якому позивачка зазанчила, що відповідачем заперечується позов тільки з підстав наявності у неї робочого проекту водопостачання та водовідведення житлового будинку АДРЕСА_2 . На її думку, такий проект не є належним і допустимим доказом того, що вона, як добросовісний споживач послуг водопостачання та водовідведення на підставі відповідного договору і абонент КП «Тепловодсервіс» Миргородської міської ради не має права безперебійно користуватися водою, а тим більше в цьому питанні перебувати в залежності від настроїв чи бажань відповідача. Наявність договірних відносин між нею та третьою особою КП «Тепловодсервіс» Миргородської міської є доказом того, що належна їй на праві власності квартира приєднана до мережі водопосачання відповідно до вимог закону, про відсутність яких у відзиві заявлено відповідачем. Звертає увагу, що відповідачем не надано доказів того, що вона є одноосібним власником житлового будинку АДРЕСА_2 , а відтак мала право без погодження відповідних дій з іншими співвласниками будинку самочинно, в порушення приписів ст. ст. 355, 368, 369 ЦК України, вчинювати якісь дії щодо спільної сумісної власності у виді житлового будинку, у тому числі замовляти якісь проекти та проводити якісь будівельні роботи на основі таких проектів без уповноваження рештою співвласників на вчинення таких дій. Вважає, що до відзиву відповідачем не долучено жодних належних і допустимих доказів того, що саме відповідач наділена правом подавати воду в її житло чи припиняти подачу води на свій розсуд. Також вважає, що зміст поданого відзиву повністю підтверджує наявність спору, описаного у позові. Просила позов задовольнити.

Відповідачкою подано заперечення, в яких зазначила, що наявність у позивача договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення жодним чином не свідчить про те, що її квартира приєднана до мережі водопостачання саме таким чином, як стверджує позивач і таке приєднання відповідає вимогам закону та технічним нормам і правилам. Крім того, згідно з вказаним договором обов`язок безперебійного водопостачання позивача покладений на ОКВПВКГ «Миргородводоканал», а не на неї, оскільки вона не є стороною цього договору, а отже не має по ньому ніяких прав і обов`язків. Якщо у позивача наявні договірні відносини з КП «Тепловодсервіс» Миргородської міської ради щодо постачання води, то саме до цього підприємства їй і необхідно звернутись з відповідними вимогами. Вважає, що позивачем, як і при поданні позовної заяви, не надано доказів того, що належна їй на праві власності квартира приєднана до мережі водопостачання відповідно до вимог закону та не доведено порушення нею її права власності на користування житлом, тому в задоволенні позову просила відмовити.

В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Чернюк В.Д. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник позивачки зазначив, що ОСОБА_4 проживає в зазначеному будинку довше, ніж ОСОБА_5 , з попердніми власниками ніяких непорозумінь з приводу водопостачання не було. Відповідачка ставить умови позивачці, щоб будувала окремий водопровід собі. Просив позов задовльнити.

Представник відповідача адвокат Сидоренко Ю.В. позовні вимоги не визнав та пояснив, що колодязь, про який зазначає позивачка, відноситься лише до квартири відповідачки, інші дві квартири в будинку до цього колодязя не під`єднані. Відповідачка не має ніяких договірних відносин щодо водопостачання позивача, тому вимога «зобов`язання відповідача не перекривати водопостачання» не є такою, що підлягає задоволенню, осківльки між строронами немає такого обовязку.

Третя особа ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Представник третьої особи КП «Тепловодсервіс» ММР подав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що позивачка є його дружиною, з якою він проживає в будинку АДРЕСА_2 з початку заселення з 1994 року.На той час цей будинок вже був обладнаний водопостачанням. З 2015 року відповідчка їх сусідка перекриває воду до них в квартиру АДРЕСА_6 є власністю вйськової частини. Технічний колодязь створений десь в 2000р. після аварійної ситуації в квартирі АДРЕСА_7 , бо в тій квартирі прогнили труби і робили ремонт. Він створений за спільні кошти. Водопостачання було в квартирі АДРЕСА_7 та в квартирі АДРЕСА_8 було окремо. В водоканалі казали їм, що цей колодязь не на їх балансі. В колодязі були дві запірні арматури для водопостачання в квартири, після ремонти труби в квартири йшли окремо, це дозволило зробити окремі лічильники та затворну арматуру окремо. Не знає, чи вироблялалсь технічна документація. Лічильник встановлювала військова частина, за воду раніше також платила військова частина.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що жили з позивачкою по сусідству десь з 1982р. по 2003 р. Він жив в квартирі АДРЕСА_3 , це було службове житло. Ця квартира тоді вже була обладнана водопостачанням та водовідведенням. Це було давно побудовано, труби чавунні виходили зі строю, ремонтували їх. Коли там сталася аварія десь у 2000 році і планували вже ставити лічильники, а вода подавалась через його квартиру, тому вони зробили розводку на кожну квартиру окремо. Водовідвід був на території його квартири АДРЕСА_7 . ОСОБА_8 труба проходила по межі між їх будинком і сусідським, у дворі, труби під землею, під фундаментом. З Вакуленками ніяких суперечок з приводу водопостачання у них не було. Щодо проектів він нічого не знає. В квартиру АДРЕСА_9 є окремий відвід.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що працює начальником проектно-технічного відділу КП «Тепловодсервіс». Пояснив, що на місце виходили представники підприємства при проектуванні. Йому не відомо, що там не один, а два крани на дві квартири. Процедура виготовлення проекту включає в себе подання необхідних документів, в тому числі документів про право власності. Кононенко подавала документи про право власності на квартиру АДРЕСА_7 , де вона є єдиним власником. Згода інших власників будинку не вимагається. Будинок №26 пбудований в 60-х роках, а проектної документації не має. Зазначив, що абонент не має права припинити постачання судабоненту, але на практиці вони не можуть зайти на територію абонента. Абонент може провести своє водопостачання та не залежати від інших. Чи є та мережа власністю ОСОБА_10 , він не може сказати. Вони запроектували той колодязь за межами земельної діялнки на земельній ділянці міської ради, щоб у них був доступ до нього в разі аварійної ситуації. На даний час колодязь запроектовано, але фатично його немає. Замовляла проект ОСОБА_10 . Спірний колодязь в проектній документації взагалі не передбачений, його не повинно бути.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, представник відповідачки, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_4 , разом зі своєю дочкою ОСОБА_3 , є співвласником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 22 листопада 2005 року, виданим Бюро приватизації державного житлового фонду, раво зареєстроване у Дочірньому комунальному підприємстві «Миргородтехінвентаризація 19 січня 2006 року (а.с.4-5).

Відповідно до технічного паспорта на квартиру, що перебуває у власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , квартира АДРЕСА_1 , розташована на 1 поверсі одноповерхового будинку та складається з однієї кімнати, площею 22,1 кв. м та обладнана водопроводом, каналізацією, опаленням пічним, електропостачанням (а.с.6-7).

Також встановлено, що підтверджено сторонами, що власником квартири АДРЕСА_10 є відповідачка ОСОБА_5 .

Як вбачається з Державного Акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №222658, державний акт на право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_11 видано військовій частині НОМЕР_2 (а.с.22).

Позивачка стверджує, що вона є абонентом і споживачем послуг з водопостачання та водовідведення Комунального підприємства «Миргородводоканал», яке в серпні поточного року реорганізоване в Комунальне підприємство «Тепловодсервіс» Миргородської міської ради, де має особовий рахунок № НОМЕР_1 , вчасно сплачує за наданій їй послуги.

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 існує спір, і згідно з твердженням позивачки її сусідка ОСОБА_5 чинить їй постійні перешкоди у користуванні системою водопостачання її квартири та перекриває їй водопостачання.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

У частинах першій та другій статті 321ЦПК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень ст.ст. 391, 396 ЦК України свідчить про те, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Даний позов на думку суду має ознаки негаторного, оскільки ОСОБА_4 , звертаючись до суду з даним позовом, вважає, що має право користування комунікаціями водопостачання та водовідведення, які проходять до квартири позивача через земельну ділянку, де знаходиться квартира відповідачки ОСОБА_5 , оскільки такі комунікації призначені для обслуговування належного її на праві власності майна квартири АДРЕСА_1 .

Слід зазначити, що негаторний позов позов власника до третіх осіб про усунення перешкод, пов`язаних із здійсненням прав щодо користування та розпорядження майном. Позивачем по негаторному позову можуть виступати: власник майна або особа, яка володіє майном на підставі інших прав на майно (титульний власник); суб`єкт обмеженого речового права. Відповідачем за цим позовом є особа чи орган, які обмежують права власника. Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення з боку відповідача будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують право позивача на користування і розпорядження майном, вчинення відповідачем дій, що перешкоджають позивачу використовувати належні йому права, позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин.

Однак, стверджуючи, що до квартир АДРЕСА_7 та АДРЕСА_1 централізовано були підведені всі побутові водопровідні комунікації ще задовго до того, як власники цих квартир набули них право власності, стороною позивача не надано будь-яких доказів на підтвердження таких обставин.

Більше того, із наданих в судовому засіданні пояснень представника КП «Тепловодсервіс» Миргородської міської ради та пояснень позивачки вбачається, що колодязь водозабезпечення будинку АДРЕСА_2 не є власністю підприємства, технічні умови на підключення водопроводу підприємство не давало, будівництво і влаштування колодязя не робило.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ході судового розгляду ні сторона позивача, ні сторона відповідача не були позбавлені можливості заявити суду клопотання про витребування доказів з метою встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Сторони наданим їм правом не скористалися, клопотань про витребування доказів не заявляли.

Враховуючи викладене, суд, встановивши фактичні обставини у справі, дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 належними та допустимими доказами не довела, що вона є власником майна, про усунення порушень якого пред`явила позов, а саме, мережею водопостачання, яка проходить через домовлодіння відповідачки, а також, що при набутті нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 , у неї виникло право власності чи право користування зазначеною нею мережею водопостачання, та що саме ця мережа водопостачання є системою їх спільного з відповідачкою користування.

За таких обставин суд вважає, що підстави для задоволення її позову про усунення перешкод у користуванні цим майном відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 54, 13, 18, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Комунальне підприємство «Тепловодсервіс» Миргородської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права власності житлом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивачка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_13 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 23 лютого 2024 року.

Суддя: О. М. Дністрян