Справа № 536/59/24
Провадження № 2/536/367/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Баранської Ж.О., за участю секретаря судових засідань Бегми С.А., за участю представника відповідача адвоката Оловятенко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму заборгованості за кредитним договором № Z06.00501.005742476 від 25 вересня 2019 року у розмірі 76 135, 16 грн, з яких заборгованість за основним боргом складає 28988, 07 грн., заборгованість за відсотками складає 18152, 74 грн., заборгованість за комісіями складає 28994, 35 грн.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 25 вересня 2019 року ОСОБА_1 уклала з АТ «Ідея Банк» кредитний договір № Z06.00501.005742476. У подальшому, 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором з ОСОБА_1 перейшло до позивача. Згідно реєстру боржників № 2 до договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 76135, 16 грн., з яких заборгованість за основним боргом складає 28988, 07 грн., заборгованість за відсотками складає 18152, 74 грн., заборгованість за комісіями складає 28994, 35 грн. При цьому, як зазначив позивач, усі нарахування, що відбувались до дати отримання позивачем права грошової вимоги здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення вимоги. Оскільки відповідачем не виконано обов`язку щодо погашення заборгованості за кредитним договором, позивач звернувся до суду для вирішення даного спору.

04 березня 2024 року ухвалою судді Кременчуцького районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі та визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

08 травня 2024 року засобами підсистеми Електронний суд представником позивача направлено клопотання про долучення доказів до справи, де останній просив залучити до справи в якості доказів довідку-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 станом на 07.07.2023 року, виписку за рахунком ОСОБА_1 , платіжну інструкцію від 11.07.2023 року, копію договору факторингу від 07.07.2023 року, копію реєстру боржників № 2.

14 травня 2024 року засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшло аналогічне клопотання представника позивача про долучення доказів до справи.

14 травня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позову заяву від представника відповідача адвоката Оловятенко О.О., де представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його необгрунтованість та безпідставність. Так, представник відповідача вказала, що наданий представником позивача витяг з Реєстру боржників не є належним доказом у розумінні статті 77 ЦПК України на підтвердження факту переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача, оскільки не містить підписів сторін, а лише підпис представника позивача.

Також представник відповідача вказала, що оскільки умови договору приєднання розробляються саме банком, то банк має підтвердити, що на час укладання відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З часу виникнення спірних правовідносин 07.07.2019 року, до дати звернення до суду 09.01.2024 року кредитом міг додати до позовної заяви Умови у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для його позиції. У свою чергу, в даному випадку позивачем до позову не додано Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Тарифи.

Окрім того, наданий представником позивача розрахунок заборгованості не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення позивача. Так, згідно сталої правової позиції Верховного Суду, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Також, як зауважив представник відповідача, позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ»» не дотримано вимог договору факторингу у частині щодо повідомлення ОСОБА_1 про відступлення права вимоги протягом десяти днів з такої дати.

Щодо суми позовних вимог, представник відповідача вказала, що з урахуванням норм ст.ст. 1048, 1050, 1054 ЦК України та позиції Верховного Суду право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. При цьому строк виконання договору закріплений пунктом 1.6 визначений датою 25 вересня 2024 року. Вимога ж про дострокове повернення заборгованості ОСОБА_1 не направлялась ані позивачем, ані первісним кредитором.

Також, зокрема, щодо суми комісії, яка пред`явлена позивачем до стягнення з відповідача, то на думку представника відповідача, така вимога не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 496/3134/19 зробила висновок про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Отже, з урахуванням змісту кредитного договору, укладеного з ОСОБА_1 , встановлено щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості, яка за законом повинна надаватись безоплатно, а надання інших послуг, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.

21 травня 2024 року засобами підсистеми «Електронний суд» представником позивача подано відповідь на відзив, де представник позивача просить повністю задовольнити позовні вимоги, посилаючись на наступне. Так, при укладенні кредитного договору між ОСОБА_1 та банківською установою, було узгоджено всі істотні умови, а саме, розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування кредитом. Окрім того, згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-1383/2010, у разі неспростування презумпції правомірності правочину, усі права, набуті сторонами правочину за договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки підлягають виконанню.

Також, згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13, факт невчинення жодних дій щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх недійсними тривалий час, а також користування кредитними коштами та сплати боржником у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором є нічим іншим, як визнанням кредитних договорів такими, що укладені з досягненням усіх істотних умов та підтвердженням отримання усіх благ, передбачених кредитними договорами.

Щодо надання доказів на підтвердження перерахування коштів, то ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє і не може володіти оригіналами первинних документів, оскільки не є первісним кредитором.

Щодо відступлення права вимоги, представник позивача посилалась на правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15, за якою боржник який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, а неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

26 травня 2024 року на адресу суду надійшли заперечення представника відповідача на відповідь на відзив, де остання просить у задоволенні позову повністю відмовити з підстав його необгунтованості. Окрім іншого, представник відповідача у запереченнях посилалась на інформацію про суму сплачених ОСОБА_1 коштів на виконання кредитного договору, яка міститься у отриманій на адвокатський запит виписці по кредитному рахунку. Так, як зазначив представник відповідача, з часу укладення кредитного договору ОСОБА_1 було сплачено 19 272 грн. При цьому, погашення плати за обслуговування по кредитному договору дорівнює 11 814, 50 грн., що становить більше 60 % сплачених відповідачем коштів.

31 липня 2024 року ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області відмовлено у задоволенні клопотань представника позивача від 08 травня 2024 року та від 14 травня 2024 року про залучення доказів до матеріалів справи, не прийнято до розгляду письмові докази, які додані до клопотань та повернуто їх представнику позивача.

Представник позивача ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, однак до суду не з`явилась, направивши на адресу суду клопотання, де позовні вимоги підтримала та просила суд справу розглядати без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, просила суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши представника відповідача ОСОБА_3 , всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом достовірно встановлено, що 25 вересня 2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту та страхування № Z06.00501.005742476, за умовами якого ОСОБА_1 отримала в кредит грошові кошти в сумі 30 000 грн.

Як вбачається з пункту 2.1 кредитного договору, із загальної суми кредиту відраховано страховий внесок відповідно до договору страхування життя в розмірі 2602, 74 грн., страхова сума складає 27 397. 26 грн.

Пунктом 3.2 кредитного договору передбачено, що ДКБОФО, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими цього Договору.

Слід зазначити, що до позовної заяви представником позивача надано лише належним чином засвідчену копію паспорту споживчого кредиту, а тому проаналізувати зміст ДКБОФО та Тарифів суд не має об`єктивної можливості.

Стосовно паспорту споживчого кредиту (а.с. 5), то, як вбачається з його змісту, ним зокрема передбачено порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення помісячно, починаючи з 02 листопада 2019 року по 25 вересня 2024 року. До графіку погашення кредитної заборгованості включено суми, що мають назву за «інші послуги банку».

Згідно ордеру-розпорядження № 1 від 25 вересня 2019 року на рахунок ОСОБА_1 на підставі кредитного договору № Z06.00501.005742476 було перераховано грошові кошти в сумі 27 397, 26 грн.

07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) укладено договір факторингу за номером 07072023, за умовами якого Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених договором.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що права вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим договором, відступаються у розмірі заборгованості боржників перед Клієнтом та визначені в Реєстрі боржників.

Як вбачається з Витягу з реєстру боржників № 2 до Договору факторингу, у ньому міститься запис щодо заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Z06.00501.005742476 від 25 вересня 2019 року.

Згідно платіжної інструкції № 19913 від 11 липня 2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплачено на рахунок АТ «Ідея Банк» грошові кошти в загальній сумі 15 300 000 грн. у рахунок оплати за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № 07072023.

Таким чином, матеріалами справи доведено, що первісний кредитор АТ «Ідея Банк» за договором факторингу від 07 липня 2023 року відступив право вимоги за спірними кредитними правовідносинами правонаступнику ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» і дане товариство набуло статусу нового кредитора з усіма відповідними правами та обов`язками.

Щодо договору факторингу та доводів представника відповідача щодо неправомірності переходу права грошової вимоги до ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Так, відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).

З урахуванням того, що Договір факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року з додатками, підписаний його сторонами, є оспорюваним правочином, а під час розгляду справи презумпція його правомірності відповідачем не спростована, суд вважає неспроможними доводи представника відповідача про те, що позивачем не доведено перехід права вимоги до нього за кредитним договором, укладеним з АТ «Ідея Банк».

Статтею 518 ЦК України встановлено, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Щодо розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 25 вересня 2019 року, суд зазначає наступне.

Судом достовірно встановлено факт належного виконання АТ «Ідея Банк» свого зобов`язання щодо надання ОСОБА_1 в кредит грошових коштів в сумі 30 000 грн. за кредитним договором № Z06.00501.005742476.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Виходячи зі змісту статті 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно зі статтею 527 Цивільного кодексуУкраїни боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором № Z06.00501.005742476 від 25 вересня 2019 року, наданої АТ «Ідея Банк» на запит представника відповідача, у ній зафіксовано здійснення грошових платежів ОСОБА_1 в рахунок погашення кредитної заборгованості, а саме 22.10.2019 в сумі 1832, 00 грн., 11.11.2019 в сумі 1100 грн., 12.11.2019 в сумі 700 грн., 10.01.2020 в сумі 1720 грн., 11.02.2020 в сумі 700 грн., 13.02.2020 в сумі 500 грн., 21.02.2020 в сумі 1000 грн., 03.03.2020 в сумі 1790 грн., 19.05.2020 в сумі 690 грн., 28.08.2020 року в сумі 890 грн., 01.09.2020 в сумі 2890 грн., 02.09.2020 в сумі 340 грн., 30.09.2020 в сумі 890 грн., 27.11.2020 в сумі 4230 грн., а загалом на суму 19 272 грн.

Посилання позивача на розрахунок заборгованості за договором як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом банку та не містить відомостей, зокрема, щодо відсоткової ставки, яка застосована при нарахуванні відсотків, що дозволили б суду перевірити правильність нарахування, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору від 25 вересня 2019 року, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.

Щодо нарахування суми заборгованості ОСОБА_1 по комісії, суд погоджується з доводами представника відповідача про безпідставність такого нарахування, виходячи з наступного.

Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Згідно ч.1 ст.11 вище зазначеного Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Верховний Суд у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 вказав, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, що відповідач звертався до АТ «Ідея Банк» частіше, ніж один раз на місяць за отриманням інформації про стан кредитної заборгованості, а отже суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 оплати за обслуговування кредиту.

Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено факт отримання ОСОБА_1 у кредит грошових коштів в сумі 30 000 грн., розмір позовних вимог у частині щодо розміру заборгованості за відсотками та нарахованої комісії є недоведеними з підстав, зазначених вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення тіла кредиту, виходячи з суми отриманих в кредит коштів за вирахуванням внесених ОСОБА_1 платежів на користь первісного кредитора, виходячи з наступного розрахунку: 30 000 грн. 19 272 грн.= 10 728 грн.

Оскільки позовні вимоги задовольняються частково з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 76, 77, 80, 81, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором в сумі 10 728, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в розмірі 2684, 00 грн., сплачений при подачі позову.

Відомості про учасників справи:

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження: м.Київ, вул. Симона Петлюри, 30;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складено 29 жовтня 2024 року.

СуддяЖ. О. Баранська