Справа № 930/1706/24
Провадження № 2/930/670/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.11.2024 року Немирівський районний суд

Вінницької області

у складі: головуючого судді - Науменка С.М.

за участю: секретаря судового засідання Андрущак Л.П.

учасників справи: представника позивача ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Немирів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, відповідно до якого просила, стягнути з відповідача на її користь, заборгованість за договором позики від 04.05.2023 у сумі 590 000 грн з яких 200 000 грн тіло позики, 390 000 грн проценти за користування позикою.

Мотивуючи позов тим, що 04.05.2023 між нею та ОСОБА_4 укладено договір позики.

За умовами договору позики ОСОБА_3 04.05.2023 надала ОСОБА_4 позику грошей у сумі 200000,00 грн, на строк до 31.05.2023 із сплатою процентів у розмірі 10% на суму позики щомісячно.

У випадку несвоєчасного повернення позики позичальник зобов`язується сплати пеню у розмірі 2% за день користування коштами від суми несвоєчасно повернутих коштів .

04.05.2023 позикодавець передав, а позичальник отримав 200 000 грн, про що свідчить підпис позичальника.

В день настання строку виконання зобов`язання - 31.05.2023 позичальник зобов`язання щодо повернення позики та сплати процентів за користування позикою не виконав.

Тому, відповідно до умов договору позичальник зобов`язаний сплати позикодавцю суму позики у розмірі 200 000грн та проценти за користування позикою сумі 200 000грн х 15% = 30 000 грн щомісячно х 13 місяців (04.05.2023-04.06.2024) користування коштами = 390 000 грн.

В зв`язку із зазначеним позивач вимушений звернутись в суд із позовом про стягнення боргу з відповідача.

Ухвалою від 28.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою від 08.08.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Надав суду пояснення, що його довіритель жодних коштів у позивачки у позику не брав та вказану розписку не писав, а тому вважає, що в позові слід відмовити, адже позивачем не доведено, що саме відповідачем було написано вказану розписку.

Суд заслухавши учасників та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що 04.05.2023 ОСОБА_4 отримав у борг для особистих потреб, від ОСОБА_3 , 200 000 (двісті тисяч) грн, в термін до 31.05.2023. Відсоток за користування коштам становить 10% від позиченої суми за один місяць, які він зобов`язується повернути ОСОБА_3 при поверненні всієї суми коштів. У випадку прострочення повернення коштів до 31.05.2023 зобов`язується сплатити пеню у розмірі 2% за день користування коштами від суми несвоєчасно повернутих коштів, про що власноручно написав розписку.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положення ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором чи законом (ст. 525 ЦК України).

За правилами ст. ст. 610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Таким чином, дослідивши боргову розписку, судом встановлено, що ОСОБА_4 , було отримано кошти у борг, зміст розписки також підтверджує факт укладення та зміст умов договору, обов`язок повернення коштів, строк позики, тобто між сторонами було укладено договір позики.

Щодо аргументів представника відповідача, що відповідач ОСОБА_4 розписки від 04.05.2023 взагалі не писав та не отримував грошові кошти, то суд зазначає, що на підтвердження даних аргументів стороною відповідача жодних доказів до суду не надано.

Враховуючи, що саме відповідач посилається на те, що розписка ним не писалась, а отже відповідно, саме він має довести вказану обставину суду.

Відповідач не скористався своїм правом на проведення судової-почеркознавчої експертизи відносно написання вказаної розписки чи іншими доказами не спростовував доводів позивача по справі.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України).

Враховуючи, що суду не надано належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наявних у справі письмових доказів, а саме стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 200000 грн. та 260000 грн. (200000х10%х13місяців=260000 грн.) процентів за користування позикою.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки(пені) може бути зменшеним за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. На підставі викладеного, враховуючи, що розмір нарахованої пені значно перевищує суму боргу, відповідач проходить військову службу в Збройних Силах України, суд вважає за можливе не стягувати з нього суму пені в розмірі 2% за день користування коштами.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 заборгованість за договором позики від 04.05.2023 у сумі 460000 (чотириста шістдесят тисяч) гривень, з яких 200000 (двісті тисяч) грн тіло позики та 260000 (двісті шістдесят тисяч) проценти за користування позикою.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 сплачений судовий збір у сумі 4 600 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку передбаченому ст.ст.351-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Дата складення повного судового рішення 29.11.2024.

Суддя: С.М. Науменко