Справа № 643/54/24
Провадження № 2/643/1243/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс»

до ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан»

про стягнення 21 778, 73 грн.,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (далі позивач) звернулося до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 21 778, 73 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 6 943, 00 грн., заборгованість за процентами 14 835, 73 грн. Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 147, 20 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000, 00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 24.06.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено Кредитний договір № 103086299, на підставі якого відповідачу були видані кредитні кошти. 12.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем було укладено Договір відступлення прав вимоги № 13Т, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Однак відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість. У зв`язку з цим позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою від 10.01.2024 року Московський районний суд м. Харкова відкрив провадження у справі № 643/54/24, на підставі ст. 53 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначив на 08.02.2024 року.

08.02.2024 року від представника позивача надійшла заява, відповідно до змісту якої він не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та ухвалення заочного рішення судом.

08.02.2024 року представником відповідача подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

08.02.2024 року розгляд справи відкладено на 19.03.2024 року у зв`язку з перебуванням судді Новіченко Н.В. у щорічній відпустці.

19.03.2024 року за клопотанням представника відповідача судове засідання відкладено на 29.04.2024 року.

29.04.2024 року за клопотанням представника відповідача про надання часу для підготовки відзиву на позовну заяву судове засідання відкладено на 13.06.2024 року.

13.06.2024 року представником відповідача подано клопотання про надання додаткового строку для подання відзиву на позовну заяву.

13.06.2024 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано Кредитного договору № 103086299 від 24.06.2021 року, який мав би викладати умови, суми, графік погашення заборгованості та час повернення грошового зобов`язання за Кредитним договором. Відповідач наполягає на тому, що ним не були під час укладання електронного договору встановлені обставини сплати додаткових внесків, платежів окрім як сплата боргу в сумі 10 000, 00 грн. Представник відповідача зазначає, що позивач збільшуючи боргові зобов`язання відповідача приховує факти сплати боргового зобов`язання відповідачем на користь позивача боргу в сумі 1 736, 00 грн., що підтверджується квитанцією № 19627-15 від 27.09.2021 року, а також інших платежів, які не збереглись у зв`язку із військовими діями у м. Харкові. Крім того, представник відповідача вказує на те, що позивач посилається на обставини досудового врегулювання з відповідачем, однак відповідач не отримував жодного поштового відправлення, а тому обов`язок позивача прийняти всі заходи для позасудового врегулювання виконані не були. Разом з цим, представник відповідача не погоджується з розрахунком правничих витрат, оскільки відповідно до Договору № 42649746 між ТОВ «Діджи фінанс» та адвокатським бюром «Анастасії Міньковської» встановлено ряд обов`язків адвокатського бюро, а саме складання процесуальних документів, представництво в судах, тощо. Однак з позовною заявою до суду звертається ОСОБА_1 , а не адвокат Міньковська А., що ставить під сумнів визначені судові витрати в сумі 6 000, 00 грн., які жодним письмовим документом не встановлено здійснення оплати за послуги адвокатського бюро від позивача до адвокатського бюро «Анастасії Міньковської». Одночасно з цим, відповідач неодноразово з представником ТОВ «Мілоан» вели бесіди у телефонному режимі про подальшу сплату за Кредитним договором № 103086299 від 24.06.2021, однак представник повідомив в останній бесіді, що відповідач ТОВ «Мілоан» більше нічого не винен. Вказану обставину відповідач розцінив як списання боргів у зв`язку з військовим станом, та не заперечує проти сплати 8 300, 00 грн. за Кредитним договором № 103086299 від 24.06.2021 року, оскільки інші квитанції бути втрачені під час військових дій у м. Харкові.

13.06.2024 року судове засідання відкладено на 25.07.2024 року у зв`язку з клопотанням представника відповідача.

14.06.2024 від представника позивача надійшла заява, відповідно до змісту якої він не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та ухвалення заочного рішення судом.

25.07.2024 року розгляд справи відкладено на 24.09.2024 року у зв`язку з перебуванням судді Новіченко Н.В. у нарадчій кімнаті.

Ухвалою від 24.09.2024 року Московський районний суд м. Харкова відклав розгляд справи на 17.10.2024 року, явку представника позивача у судове засідання визнав обов`язковою.

14.10.2024 року представником позивача подано до суду клопотання про участь у судовому засіданні, призначеному на 17.10.2024 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою від 15.10.2024 року Московський районний суд м. Харкова клопотання представника позивача ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні, призначеному на 17.10.2024 року о 11 год. 30 хв., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задовольнив.

16.10.2024 року представником подані додаткові письмові пояснення у справі, відповідно до змісту яких представник позивача повідомляє, що при подачі позовної заяви до суду позивачем був врахований платіж відповідача у розмірі 1 736, 00 грн. від 27.09.2023 року, оскільки сума заборгованості, яка була відступлена ТОВ «Мілоан» за Кредитним договором « 103086299 становить 23 514, 73 грн., а позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості з відповідача заборгованості у розмірі 21 778, 73 грн. також представник позивача зазначає, що після відступлення права вимоги за Кредитним договором № 103086299 від 24.06.2021 року, позивач ніяких нарахувань не здійснював, а просить суд лише стягнути те, що було нараховано первісним Кредитором. Щодо досудового врегулювання спору представник позивача повідомляє, що позивачем було вжито заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення адвокатської вимоги про сплату заборгованості за Договором № 103086299 від 24.06.2024 року на адресу відповідача. Однак за трекінгом відправлення № 968 відсутня інформація про отримання відповідачем досудової вимоги, оскільки Укрпошта зберігає трекінг інформацію про посилку протягом певного періоду часу, за звичайних умов 90 днів з моменту відправлення посилки. При цьому, відповідно до постанови Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15, у якій зазначено, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Щодо витрат на професійну правничу допомогу представник позивача вказує на те, що разом з позовною заявою було додано детальний опис робіт, договір про надання правової допомоги, свідоцтво адвоката Міньковської А.В. та акт про підтвердження надання правової допомоги щодо захисту інтересів позивача. Вартість заявлена позивачем є співмірною зі складністю справи, що доведено наданими із позовом доказами.

17.10.2024 року представником позивача подано клопотання про долучення письмових доказів у справі.

17.10.2024 року судове засідання відкладено на 29.11.2024 року у зв`язку з клопотанням відповідача.

17.10.2024 року засобами електронної пошти представником відповідача адвокатом Черновалом С.О. подано клопотання про проведення розгляду в режимі відеоконференції та надання часу для підготовки правової позиції у зв`язку із долученням письмових доказів.

Ухвалою від 23.10.2024 року Московський районний суд м. Харкова клопотання представника відповідача - адвоката Черновала Сергія Олександровича про проведення розгляду в режимі відеоконференції та надання часу для підготовки правової позиції у зв`язку із долученням письмових доказів, що надійшли на електронну пошту Московського районного суду м. Харкова повернути без розгляду.

24.10.2024 року представником позивача подано до суду клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 28.10.2024 року Московський районний суд м. Харкова клопотання представника позивача ОСОБА_1 про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задовольнив.

У судовому засіданні 29.11.2024 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні 29.11.2024 року просили відмовити у задоволені позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24.06.2021 року між ТОВ «Мілоан» (Товариство) та відповідачем (Позичальник) було укладено Договір про споживчий кредит № 103086299 (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого Товариство надає Позичальнику кредит у розмірі 10 000, 00 грн., кредит надається строком на 30 днів з 24.06.2021 року, термін дати повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 24.07.2021 року.

Відповідно до пункту 2.1. Кредитного договору кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Згідно з пунктом 3.3.2. Кредитного договору Позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим Договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.6. та п. 2.4. цього Договору.

Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 4 000, 00 грн. в грошовому виразі та 5, 896.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1 1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позивальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 14 000, 00 грн. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що Товариство і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснює повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п. 1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань.

Умовами п. 1.5.1. Кредитного договору визначено, що комісія за надання кредиту: 1 000, 00 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Згідно з п. 1.5.2. Кредитного договору проценти за користуванням договором: 3 000, 00 грн., які нараховуються за ставкою 1.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до 1.6. Кредитного договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5. 00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Згідно з п. 1.7 Кредитного договору тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2., 2.3 цього Договору.

Пунктом 6.1. Кредитного договору визначено, що Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Умовами п. 6.2. Кредитного договору зазначено, що розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон Позичальника, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене Позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру Позичальника на номер 2277. Після укладення цей Кредитний договір розміщується в особистому кабінеті Позичальника.

Відповідно до п. 6.4., 6.5. Кредитного договору укладення Товариством Кредитного договору з Позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Згідно з пунктом 7.1. Кредитний договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту.

На підставі вищевказаного Договору відповідачу були надані грошові кошти у розмірі 10 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 29136749 від 24.06.2021.

12.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» (далі - Кредитор) та ТОВ «Діджи фінанс» (далі Новий Кредитор) було укладено договір відступлення прав вимоги № 13Т, згідно з п. 1.1. якого Кредитор передає (відступає) Новому Кредитору за плату, а Новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитним договором вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржником (Портфель Заборгованості).

За цим Договором Фактор одержує право (замість Клієнта) вимагати від Боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами.

За умовами п. 6.2.3. Договору факторингу право вимоги переходить до Нового кредитора з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого Новий Кредитор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, відповідач має заборгованість у розмірі 84 880, 00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 20 000, 00 грн., заборгованість за процентами 63 780, 00 грн. та заборгованість за комісійними винагородами 1 100, 00 грн.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частина 2 ст. 1056-1 ЦК визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК унормовано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 517 ЦК боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Стаття 610 ЦК передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що сума простроченої заборгованості відповідача по тілу кредиту у розмірі 6 943, 00 грн., процентами у розмірі 14 835, 73 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача вищенаведеної суми грошових коштів.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки за кредитним договором, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Надаючи оцінку доводам відповідача, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що за весь час користування кредитом відповідачем були сплачені грошові кошти в сумі 1 736, 00 грн., які були зараховані позивачем у рахунок сплати процентів в порядку черговості, визначеної ст. 534 ЦК України.

Будь-яких інших доказів на підтвердження того, що відповідачем у рахунок погашення заборгованості сплачувалися грошові кошти матеріали справи не містять.

Посилання відповідача на те, що квитанцію про сплату боргу ним були сплачені суд оцінює критично, оскільки він не був позбавлений можливості отримати дублікати цих квитанцій у фінансових установах, через які здійснювався переказ коштів.

За таких обставин доводи відповідача в частині того, що позивач збільшуючи боргові зобов`язання відповідача приховує факти сплати відповідачем на користь позивача боргу в сумі 1 736, 00 грн., що підтверджується квитанцією № 19627-15 від 27.09.2021 року, а також інших платежів, які не збереглись у зв`язку із військовими діями у м. Харкові, суд вважає безпідставними та до уваги не приймає.

Пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/20002 встановлено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

З урахуванням викладеного положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

За таких обставин, доводи відповідача щодо невжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору суд вважає безпідставними та до уваги не приймає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Що стосується понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000, 00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (ст. 30 зазначеного Закону).

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Також згідно зі ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Згідно зі ст. 11 ЦПК суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК);

3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК).

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду:

-Договір про надання правової допомоги № 42649746 від 11.12.2023, укладений між позивачем та адвокатом Міньковською А.В.;

-Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Міньковською А.В.;

-Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 11.12.2023;

Згідно Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Міньковською А.В. та Акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 11.12.2023, адвокатом Міньковською А.В. виконані роботи на загальну суму 6 000, 00 грн.:

-правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи фінанс» - 1, 5 години 2 250, 00 грн.;

-складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи 3 години 3 000, 00 грн.;

-формування додатків до позовної заяви (письмові докази) 750, 00 грн.;

Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК).

У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 141 ЦПК. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

З огляду на вищевикладене, враховуючи ціну позову, складність справи, яка є типовою та нескладною, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, який об`єктивно підтверджується матеріалами справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, критерії розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 1 500, 00 грн.

Суд критично оцінює доводи відповідача в частині того, що з позовною заявою до суду звертається ОСОБА_1 , а не адвокат Міньковська А., що ставить під сумнів визначені судові витрати в сумі 6 000, 00 грн., які жодним письмовим документом не встановлено здійснення оплати за послуги адвокатського бюро від позивача до адвокатського бюро «Анастасії Міньковської», виходячи з наступного.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Подібні висновки викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).

Той факт, що позов підписано ОСОБА_1 , а не адвокатом, жодним чином не спростовує факт виконання адвокатом обсягу послуг, зазначених в детальному описі та акті про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 11.12.2023, і не є підставою для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Вказані вище висновки суд щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Київського апеляційного суду у справі № 761/11191/24 від 11.09.2024.

Керуючись статтями 76, 81, 141, 264, 265 ЦПК Суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» заборгованість по тілу кредиту у розмірі 6 943 (шість тисяч дев`ятсот сорок три) грн. 00 коп., заборгованість за процентами у розмірі 14 835 (чотирнадцять тисяч вісімсот тридцять п`ять) грн. 73 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 20 коп., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 1 500 (одну тисячу п`ятсот) грн. 00 коп.

3. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (м. Київ, вул. Авіаконструктора І. Сікорського, буд. 8; ).

5. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

6. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (м. Київ, вул. Баговутівська, буд. 17-21; ).

Повне рішення складено 05.12.2024 року.

Суддя Н.В. Новіченко