Справа №443/1121/24
Провадження №2/443/533/24
РІШЕННЯ

іменем України

05 грудня 2024 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на частину будинку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт родинних відносин, а саме те, що він є рідним сином ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. П`ятничани Жидачівського району Львівської області; визнати за ним, право власності на 52/81 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що згідно витягу із погосподарської книги №107 від 24.04.2024 року по АДРЕСА_1 станом на 30.06.1990 року рахувалось господарство ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і був головою колгоспного двору. Членами цього двору були: його дружина ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_9 , син ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_10 , онук ОСОБА_4 , внук ОСОБА_11 та онук ОСОБА_6 , та станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а їхні частки у даному будинку були рівними, умовно по 1/9 частині будинку. Свідоцтва про право власності на частини будинку вони не отримували.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_7 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої увійшла належна йому 1/9 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . Згідно довідки Бібрської міської ради № 92 від 29.03.2024 року, ОСОБА_7 дійсно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з ним постійно проживала і була зареєстрована його дружина ОСОБА_8 , дочка ОСОБА_12 , син ОСОБА_5 , син ОСОБА_1 та онук ОСОБА_6 . Заповіту ОСОБА_7 у виконкомі Соколівської сільської ради не посвідчувалося. Зазначає, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , які прийняли спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, були його дружина ОСОБА_8 , дочка ОСОБА_12 та син ОСОБА_1 . Однак юридично спадщину вони не оформляли. Натомість, інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, а саме син ОСОБА_2 , син ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_3 спадщину після смерті свого батька ОСОБА_7 не прийняли та на неї не претендують. Таким чином, фактично успадкувавши порівну 1/9 частину будинку (1/9 : 3 = 1/27) після смерті ОСОБА_7 та маючи кожен свою частку, як член колгоспного двору, ОСОБА_8 (1/9 + 1/27 = 4/27), ОСОБА_1 (1/9 + 1/27 = 4/27) та ОСОБА_12 (1/9 + 1/27 = 4/27), стали власниками по 4/27 частин житлового будинку кожен. При цьому ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 володіли кожен по 1/9 частині будинку як члени колишнього колгоспного двору.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його матір ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 15.11.2007 року, після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої увійшла належна їй 4/27 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . Зазначає, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , які прийняли спадщину шляхом постійно проживання із спадкодавцем, був він, а також її дочка ОСОБА_12 та син ОСОБА_5 . Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, а саме син ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_8 не прийняли та на неї не претендують. Таким чином, фактично успадкувавши порівну 4/27 частин будинку (4/27 : 3 = 4/81) після смерті ОСОБА_8 та маючи кожен свою частку, він (4/27 +4/81 = 16/81) став власником 16/81 частин будинку, ОСОБА_12 (4/27 + 4/81 = 16/81), стала власником 16/81 частин житлового будинку та ОСОБА_5 (1/9 + 4/81 = 13/81) став власником 13/81 частин житлового будинку. При цьому ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 володіли кожен по 1/9 частині будинку як члени колишнього колгоспного двору.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його сестра ОСОБА_12 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої увійшла належні їй 16/81 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . Єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_12 є її син ОСОБА_6 , який вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із матір`ю на час її смерті. Таким чином, маючи свою частку як член колгоспного двору та успадкувавши частину будинку після смерті своєї матері ОСОБА_12 (1/9 + 16/81 = 25/81), ОСОБА_6 став фактичним власником 25/81 частин будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його племінник ОСОБА_11 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої увійшла належна йому 1/9 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . Спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 є його матір ОСОБА_3 , яка вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із сином на час його смерті. Таким чином, маючи свою частку як член колгоспного двору та фактично успадкувавши частину будинку після смерті свого сина ОСОБА_11 (1/9 + 1/9 = 2/9), ОСОБА_3 стала фактичним власником 2/9 частин будинку.

Також зазначає, що Відповідач ОСОБА_13 не був членом колгоспного двору, не прийняв спадщину після смерті своїх батьків, а тому взагалі не претендує на частку у будинку. Відповідач ОСОБА_3 спадщину після смерті своїх батьків не прийняла та на неї не претендує, а також не претендує на свою частку як член колгоспного двору та відмовилася від неї на користь позивача, при цьому вона претендує на спадкову частку (1/9 частину будинку), що вона фактично прийняла після смерті її сина ОСОБА_11 , який був членом цього колгоспного двору. Відповідач ОСОБА_4 не претендує на свою частку як член колгоспного двору та відмовився від неї на користь позивача. Відповідач ОСОБА_5 не претендує на свою частку як член колгоспного двору та відмовився від неї на користь позивача, при цьому він не прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_7 , проте прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_8 , а тому йому належить 4/81 частин будинку, як спадщина після смерті його матері. Відповідач ОСОБА_6 не претендує на свою частку як член колгоспного двору та відмовився від неї на користь позивача, при цьому він претендує на спадкову частку (16/81 частин), що він фактично прийняв після смерті своєї матері ОСОБА_12 , яка була членом цього колгоспного двору.

Таким чином він, маючи свою частку як член колгоспного двору (1/9), беручи до уваги відмови на його користь ОСОБА_5 (1/9), ОСОБА_3 (1/9) ОСОБА_4 (1/9) та ОСОБА_6 (1/9), а також те, що він фактично успадкував частину будинку після смерті свого батька ОСОБА_7 (1/27) та своєї матері ОСОБА_8 (4/81), позивач став фактичним власником 52/81 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 (1/9 + 1/9 + 1/9 + 1/9 + 1/9 + 1/27 + 4/81 = 52/81).

14.06.2024 року він звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_7 відносно частини житлового будинку, однак нотаріус відмовив у зв`язку з розбіжностями у свідоцтві про смерть спадкодавця та в документах, що підтверджують родинний зв`язок між спадкодавцем та спадкоємцем, а саме " ОСОБА_14 " - " ОСОБА_15 " , а також через те, що згідно витягу із погосподарської книги будинок в АДРЕСА_1 відноситься до колгоспного двору, а всі члени цього двору є фактичними співвласниками будинку.

За таких обставин він змушений звертатися до суду із вимогами про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності щодо частини житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 10.07.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 04.09.2024 року в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору Львівської області в особі завідувача в строк до 25 вересня 2024 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копії спадкової справи №110/2019, яка заводилася після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

17.09.2024 року завідувачем Жидачівської ДНК ОСОБА_16 надіслано оригінал спадкової справи №110/2019, яка заводилася після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 02.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача - адвоката Яременка І.О. надійшла заява, згідно якої останній просить розглянути справу без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої повідомляє про те, що йому відомо про відкриття спадщини після смерті його батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та його матері ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщину після смерті своїх батьків він не прийняв та на неї не претендує. Стверджує, що він не був учасником колишнього колгоспного двору та не претендує на частку будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 . Крім того, просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача. Наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України йому зрозумілі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, подала заяву, згідно якої повідомляє про те, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті її батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та її матері ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщину після смерті своїх батьків вона не прийняла та на неї не претендує. Крім цього повідомляє, що вона до 15.04.1991 року більше трьох років поспіль не брала участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства колгоспного двору. Також повідомляє, що на свою частку у майні колгоспного двору вона не претендує та відмовляється від неї на користь позивача. Разом із тим, вона претендує на спадкову частку, що залишилась після смерті її сина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який був учасником колгоспного двору та володів часткою у будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Крім того, просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача. Наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України їй зрозумілі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої повідомляє, що він до 15.04.1991 року більше трьох років поспіль не брав участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства колгоспного двору, а тому на свою частку у майні колгоспного двору він не претендує та відмовляється від неї на користь позивача. Крім того, просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача. Наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України йому зрозумілі.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої повідомляє про те, що йому відомо про відкриття спадщини після смерті його батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та його матері ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщину після смерті свого батька ОСОБА_7 він не прийняв та на неї не претендує, одночасно стверджує, що він прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_8 . Також повідомляє, що він до 15.04.1991 року більше трьох років поспіль не брав участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства колгоспного двору, а тому на свою частку у майні колгоспного двору він не претендує та відмовляється від неї на користь позивача. Разом із тим він претендує на спадкову частку, що залишилась після смерті його матері ОСОБА_8 , яка була учасником колгоспного двору та володіла часткою у будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 Крім того, просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача. Наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України йому зрозумілі.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву та клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не надходило.

У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає, що справу можливо слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками є ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , 12.08.1958 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_19 , 1936 року народження та ОСОБА_20 , 1936 року народження (а.с.12).

Як видно із свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , його батьками є ОСОБА_19 та ОСОБА_8 (а.с.13).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого на ім`я ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , її батьками є ОСОБА_19 та ОСОБА_8 (а.с.14).

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 , 08.05.1987 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.15).

Як видно із свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , виданого на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , його батьками є ОСОБА_19 та ОСОБА_8 (а.с.16).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , його батьками є ОСОБА_19 та ОСОБА_8 (а.с.17).

Як вбачається з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с.8 на звороті), останній зареєстрований за адресою: с.П`чтничани, з 24.05.1994 року.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 , виданого на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , його батьками є ОСОБА_24 та ОСОБА_25 (а.с.18).

Згідно витягів із погосподарської книги №107та №108 від 24.04.2024 року по АДРЕСА_1 станом на 30.06.1990 року, рахувалось господарство ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і був головою колгоспного двору, членом цього двору була його дружина ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_9 , син ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_10 , онук ОСОБА_4 , внук ОСОБА_11 та онук ОСОБА_6 (а.с.19-20).

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок, який розташований АДРЕСА_1 , має наступні характеристики: А-1 житловий будинок, загальною площею 113,7 кв.м, житлова - 56,3 кв.м., допоміжна - 57,4 кв.м. (а.с.29-33).

Відповідно до ст.17 Закону України "Про власність" від 07 лютого 1991 року, майно придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними; майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними; розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Дані положення поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону з 15 квітня 1991 року.

Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", зокрема, підпункт а) пункту 6 визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Із врахуванням викладеного, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а їхні частки у даному будинку були рівними, умовно по 1/9 частині будинку однак право власності на частки в будинку за собою не реєстрували.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_10 , виданим виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 26.12.2000 року (а.с.21).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина до складу якої увійшла належна йому 1/9 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Бібрської міської ради № 92 від 29.03.2024 року, ОСОБА_7 дійсно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з ним постійно проживала і була зареєстрована його дружина ОСОБА_8 , дочка ОСОБА_12 , син ОСОБА_5 , син ОСОБА_1 та онук ОСОБА_6 . Заповіту ОСОБА_7 у виконкомі Соколівської сільської ради не посвідчувалося (а.с.22).

Оскільки заповіту ОСОБА_7 не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , які прийняли спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, були його дружина ОСОБА_8 , дочка ОСОБА_12 та син ОСОБА_1 . однак юридично не оформили своїх спадкових прав, що також підтверджується інформаційною довідкою із спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №76990469 від 16.05.2024 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.23).

Натомість, інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, а саме син ОСОБА_2 , син ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_3 спадщину після смерті свого батька ОСОБА_7 не прийняли та на неї не претендують, що підтверджується також поданими ними письмовими заявами (а.с.43,50,66).

Таким чином, фактично успадкувавши порівну 1/9 частину будинку (1/9 : 3 = 1/27) після смерті ОСОБА_7 та маючи кожен свою частку, як член колгоспного двору, ОСОБА_8 (1/9 + 1/27 = 4/27), ОСОБА_1 (1/9 + 1/27 = 4/27) та ОСОБА_12 (1/9 + 1/27 = 4/27), стали власниками по 4/27 частин житлового будинку кожен, однак право власності на частки в будинку за собою не реєстрували.

При цьому ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 володіли кожен по 1/9 частині будинку як члени колишнього колгоспного двору, однак право власності на частки в будинку за собою не реєстрували.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивача ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 15.11.2007 року, виданим Соколівською сільською радою Жидачівського району Львівської області (а.с.24).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина до складу якої увійшла належна їй 4/27 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Соколівської сільської ради №11 від 14.01.2019 року (а.с.13 матеріалів спадкової справи №110/2019), ОСОБА_8 проживала та була прописана в АДРЕСА_2 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом із нею до дня її смерті і день її смерті проживали та були зареєстровані ОСОБА_12 - дочка, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 - син, ОСОБА_1 - син, ОСОБА_6 - внук, ОСОБА_26 - внучка, ОСОБА_27 - внучка. Заповіт від ОСОБА_8 у виконкомі Соколівської сільської ради не посвідчувалось.

Оскільки, на випадок своєї смерті ОСОБА_8 заповіту не залишала, а тому спадкування відбулося за законом.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , які прийняли спадщину шляхом постійно проживання із спадкодавцем, були її дочка ОСОБА_12 син ОСОБА_1 та син ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися до Жидачівської ДНК із заяви про видач свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї матері - ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №110/2019.

Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом смерті своєї матері - ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме син ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_8 не прийняли та на неї не претендують, що підтверджується поданими ними письмовими заявами та матеріалами спадкової справи№110/2019.

При цьому як вбачається із матеріалів спадкової справи №110/2019, із заявми про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 зверталися тільки її сини ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

26.07.2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 видано свідоцтва про право на спадщину за законом щодо земельної ділянки по 1/3 частині кожному, що належала покійній на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ №015434 (а.с.27,28, а.с.32,35,39,42 матеріалів спадкової справи №110/2019).

Таким чином, фактично успадкувавши порівну 4/27 частин будинку (4/27 : 3 = 4/81) після смерті ОСОБА_8 та маючи кожен свою частку, ОСОБА_1 (4/27 +4/81 = 16/81) став власником 16/81 частин будинку, ОСОБА_12 (4/27 + 4/81 = 16/81), стала власником 16/81 частин житлового будинку та ОСОБА_5 (1/9 + 4/81 = 13/81) став власником 13/81 частин житлового будинку, однак право власності на частки в будинку за собою не реєстрували.

При цьому ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 володіли кожен по 1/9 частині будинку як члени колишнього колгоспного двору, однак право власності на частки в будинку за собою не реєстрували.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла сестра позивача ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_11 , виданим виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 23.01.2017 року (а.с.25).

Після смерті ОСОБА_12 відкрилася спадщина до складу якої увійшла належні їй 16/81 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

На випадок своєї смерті ОСОБА_12 заповіту не залишала, а тому спадкування відбулося за законом.

Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_12 є її син ОСОБА_6 , який вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із матір`ю на час її смерті.

Таким чином, маючи свою частку як член колгоспного двору та успадкувавши частину будинку після смерті своєї матері ОСОБА_12 (1/9 + 16/81 = 25/81), ОСОБА_6 став фактичним власником 25/81 частин будинку, однак право власності на частки в будинку за собою не реєстрував.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер племінник позивача ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_12 від 20.08.2022 року (а.с.26).

Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшла належна йому 1/9 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

Заповіту ОСОБА_11 не залишав, а тому спадкування відбулося за законом. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 є його матір ОСОБА_3 , яка вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із сином на час його смерті

Таким чином, маючи свою частку як член колгоспного двору та фактично успадкувавши частину будинку після смерті свого сина ОСОБА_11 (1/9 + 1/9 = 2/9), ОСОБА_3 стала фактичним власником 2/9 частин будинку, однак право власності на частки в будинку за собою не реєструвала

З метою оформлення права власності на майно колгоспного двору, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, постановою завідувача Жидачівською ДНК ОСОБА_16 №270/02-31 від 14.06.2024, ОСОБА_28 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті його батька - ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з розбіжностями у свідоцтві про смерть спадкодавця та в документах, що підтверджують родинний зв`язок між спадкодавцем та спадкоємцем, а саме " ОСОБА_14 " - " ОСОБА_15 " , а також через те, що згідно витягу із погосподарської книги Бібрської міської ради 24.04.2024 року за №107 станом на 30.06.1990 року в спадковому будинку в АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_7 - голова двору, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_9 , син ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_10 , онук ОСОБА_4 , внук ОСОБА_11 та онук ОСОБА_6 , які являються членами колгоспного двору і фактично є частковими співвласниками будинку (а.с.35).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до п.1. ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Виникнення особистих, майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами, які підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо), тому допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника.

При вирішенні питання про встановлення факту родинних відносин, суд виходить з фактичних, встановлених в судовому засіданні обставин. Суд враховує, що законодавчо питання врегульовано положеннями Цивільного кодексу України щодо сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для підтвердження такого факту.

Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Встановлення факту родинних відносин необхідний позивачу для реалізації його спадкових прав.

Суд бере до уваги і той факт, що позивач позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту родинних відносин.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що матеріалами справи достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_10 , є рідним сином ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. П`ятничани Жидачівського району Львівської області, а тому позов в цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на частину в майні колгоспного двору, суд зазначає наступне.

Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у

веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою (ст.126 ЦК УРСР 1963 року).

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" ( 697-12 ) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; г) пункту 6 постанови ПВСУ від 22 грудня 1995 року № 20 роз`яснено, що загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на майно, в тому числі і на спадкове майно, в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

Як встановлено в судовому засіданні позивач у справі позбавлений права у позасудовому порядку зареєструвати своє право власності на майно колгоспного двору, оскільки у них відсутній оригінал правовстановлюючого документа на це майно та нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у майні колгоспного двору, зокрема у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, та тим, що згідно витягу із погосподарської книги Бібрської міської ради 24.04.2024 року за №107 станом на 30.06.1990 року в спадковому будинку в АДРЕСА_1 були зареєстровані особи, які являються членами колгоспного двору і фактично є частковими співвласниками будинку.

Оскільки, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса та зареєструвати своє право власності на майно колгоспного двору, вимоги про визнання за ними права власності на частину майна в колгоспному дворі є обґрунтованими.

Разом з тим, визначаючи частку позивача у майні колгоспного двору у майні, у тому числі і в порядку спадкування, суд не погоджується із розрахунком частки позивача, який наведений позивачем у позовні заяві, з огляду на наступне.

Як заначено вище, згідно витягу із погосподарської книги №107 від 24.04.2024 року по АДРЕСА_1 станом на 30.06.1990 року, рахувалось господарство ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і був головою колгоспного двору, членом цього двору була його дружина ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_9 , син ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_10 , онук ОСОБА_4 , внук ОСОБА_11 та онук ОСОБА_6 , а їхні частки у даному будинку були рівними, умовно по 1/9 частині будинку.

Таким чином позивач, маючи свою частку як член колгоспного двору (1/9), беручи до уваги відмови відповідачів ОСОБА_5 (1/9 частка), ОСОБА_3 (1/9 частка) та ОСОБА_4 (1/9 частка) від своїх часток у майні колгоспного двору в користь позивача, а також враховуючи те, що позивач успадкував частину будинку після смерті свого батька ОСОБА_7 , а саме 1/27 частки та після смерті своєї матері ОСОБА_8 4/81 частки, позивач став фактичним власником 43/81 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 (1/9 + 1/9 + 1/9 + 1/9 + 1/27 + 4/81 = 43/81), а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити частково.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_10 , є рідним сином ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. П`ятничани Жидачівського району Львівської області.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_10 , право власності на 43/81 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.І. Сливка