КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-з/824/1799/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

(додаткове судове рішення)

04 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення моральної та матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просив апеляційний суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року, скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення моральної та матеріальної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 7 471,21 грн. інфляційних втрат у зв`язку із несвоєчасним виконанням рішення суду, 4 769,18 грн, три відсотки річних та 3 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 15 240,39 грн. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 12 000 грн. Стягнуто з Державної казначейської служби України в дохід держави судовий збір в розмірі 3 028 грн грн.

02 грудня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, яка обґрунтована тим, що під час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції не було вирішено питання про судові витрати на правничу допомогу, надану йому під час розгляду цивільної справи в Печерському районному суді м. Києва, а також з урахуванням гонорару успіху від частини задоволених вимог.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 просить апеляційний суд ухвалити додаткове рішення в частині стягнення судових витрат.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи та обґрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення вважає, що в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення слід відмовити з наступних підстав.

Згідно зі ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

З аналізу положень статті 270 ЦПК України слідує, що законом встановлено перелік підстав, за яких суд має право ухвалити додаткове рішення.

Разом з тим, як вбачається із постанови Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року судом було вирішено питання судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, а саме стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, понесених ОСОБА_1 на правничу правову допомогу, при ухваленні вище вказаної постанови суду, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що ці витрати, з врахуванням їх наведених складових, необхідності здійснення процесуальних дій, результату розгляду судом першої інстанції поданих клопотань/заяв, кількості судових засідань та їх тривалості, визначив суму компенсації витрат понесених позивачем витрат на правничу допомогу виходячи із критерію розумності та необхідності таких витрат, взявши до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи із принципів розумності та справедливості, колегія суддів дійшла до висновку про достатність визначеної судом апеляційної інстанції суми - 12000 грн. на покриття цих витрат за весь період розгляду даної справи як в суді першої так апеляційної інстанцій.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що судом не було вирішено питання щодо судових витрат по даній справі.

Щодо заявленого позивачем клопотання про додаткове стягнення із відповідача на користь позивача узгодженого між позивачем та його адвокатом гонорару успіху у розмірі 1524,04 грн, то колегія суддів виходить із наступного.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс) та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі "Схід / Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19) Верховний Суд наголосив, що "гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи".

Підсумовуючи, для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у цій справі у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Висновки щодо застосування статей 246, 270 ЦПК України сформульовані в постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року в справі № 285/5547/21, в додатковій постанові від 25 вересня 2024 року в справі № 751/6006/21 (провадження № 61-11475св23), згідно яких, у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

Так із матеріалів справи вбачається, що при розгляді даної справи у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 24 жовтня 2024 року подано клопотання про стягнення судових витрат на стадії апеляційного розгляду справи у розмірі 12000 грн (а.с.26-29 т.2), яке судом апеляційної інстанції було вирішено 27 листопада 2024 року при ухвалення постанови у вказаній справі.

Разом із тим 02 грудня 2024 року протягом строку встановленого ч.8 ст. ЦПК України ОСОБА_1 подано клопотання про стягнення із відповідача також 1524,04 грн, як гонорар успіху узгодженого сторонами у п.4.1 укладеного договору про надання правової допомоги від 11 січня 2021 року.

Ухвалюючи 27 листопада 2024 року постанову у вказаній справі та покладаючи на відповідача у справі обов`язок компенсувати позивачу понесені ним витрати по оплаті правничої допомоги, суд апеляційної інстанції врахував, що складність справи, її обсяг, та характер виниклих між сторонами правовідносин та визначив суму компенсації співмірну із складністю справи, а тому не вбачає підстав для покладення на відповідача додаткових витрат, які погоджені між позивачем та його адвокатом в частині гонорару успіху.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 141, 246, 270 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат - витрат на правничу допомогу відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв