"05" листопада 2024 р.
Справа №642/6202/23
Провадження 2/642/80/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 р. Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Проценко Л.Г.,

за участю секретарів судового засідання Карташова М.С., Шевченко Т.М. ,

Гойко Т.Є.,

позивача ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача моральну шкоду 250 000 грн., заподіяну внаслідок смерті її чоловіка ОСОБА_6 .

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 штовхнув у обличчя чоловіка позивачки - ОСОБА_6 , який впав на асфальт та внаслідок удару помер від травми голови. За даним фактом велося кримінальне провадження №90000116 за ч.1 ст.119 КК України, де позивач була потерпілою. 04 лютого 2023р. ухвалою Київського районного суду м.Харкова по справі №640/3218/18 за клопотанням сторони захисту, ОСОБА_4 було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а також залишено без розгляду цивільний позов.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 31.10.2023р. відкрито провадження у справі та її розгляд призначено в порядку загального позовного провадження.

Відповідачем ОСОБА_4 01.12.2023р. надано відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову заперечував і просив відмовити у його задоволенні. При цьому посилався на те, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 21.08.2020 ОСОБА_4 визнано не винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та виправдано, у зв`язку з недоведеністю в його діяннях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25.05.2021 вирок Київського районного суду м. Харкова від 21.08.2021 скасовано, та призначено до нового розгляду в суді першої інстанції. З часу вчинення кримінального правопорушення минуло понад п`ять років. Під час судового засідання він та його захисник заявили клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та закриття кримінальне провадження, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. При цьому ним зазначено, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, він не визнає, повторних кримінальних правопорушень не вчиняв, під час досудового розслідування та судового провадження від явки до органу досудового розслідування та суду не ухилявся, у розшуку не перебував.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Вважав, що його вина в скоєнні кримінального правопорушення не доказана і не доведена, а відповідно до п.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Позивач не наводить належних і допустимих доказів провини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення і спричинення позивачу моральних страждань, а лише посилається на висновок судово - медичної експертизи № 18-Ат/18 від 22.02.2018 р., відповідно до якого ОСОБА_6 були спричинені наступні тілесні ушкодження: важка черепно-мозкова травма у вигляді забійної рани скронево - потиличної області справа, крововиливу в м`які покриви голови з боку їх внутрішньої поверхні в скронево-тім`яно-потиличній області справа, перелому кісток склепіння та снови черепу, крововиливів під оболонки головного мозку (епідурально, субдурально та тубарахноїдально), із забоєм обох лобових доль головного мозку; синець (натік) верхнього повіка справа, садна на губах. Травма голови має ознаки тяжких тілесних пошкоджень. Смерть ОСОБА_6 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із вищевказаною травмою голови. Однак прямих посилань, що саме від його поштовху ОСОБА_6 отримав ці ушкодження матеріали справи не містять і не має посилань на ці докази в позовній заяві. Крім того, позивач ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 67100 грн. в рахунок погашення матеріальної і часткового погашення моральної шкоди, по кримінальному провадженню у відношенні неповнолітнього ОСОБА_4 , що підтверджується розпискою від 15 березня 2019 року.

При розгляді кримінальної справи ОСОБА_2 були заявлені позовні вимоги в розмірі 33521 грн. 62 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Позивачу було компенсовано матеріальну шкоду у повному обсязі, а також 1/3 частину заявленої моральної шкоди. Також позивачу виплачено 20 000 грн. на правову допомогу, хоча провина ОСОБА_4 не була встановлена судом.

В позовній заяві про збільшення відшкодування моральної шкоди ОСОБА_8 посилається на звернення з клопотанням про закриття кримінального провадження, що виключає наявність справедливого рішення щодо притягнення особи, яка винна у смерті рідної людини - чоловіка, до кримінальної відповідальності. На його думку, з такими вимогами у зв`язку з застосуванням судом норм ст. 49 КК України, позивач повинен звертатися до суду, який не зміг швидко і кваліфіковано розглянути кримінальну справу і притягнути винну особу до відповідальності. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Позивачем не вказано, які саме моральні страждання їй було заподіяно, чим це обґрунтовується і підтверджується. Також не надано суду доказів того, що саме він винний у смерті її чоловіка і не обґрунтовано розрахунок суми моральних страждань.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 01.02.2024р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач зазначила, що після трагічного випадку 05.01.2018р. її чоловіка доставили до 4 невідкладної лікарні, куди відповідач не приїздив. У чоловіка була розбита голова, розірвана куртка, яка мала запах алкоголю, хоча її чоловік не був у стані алкогольного сп`яніння, що підтвердила експертиза, а пляшки зі спиртним, які він ніс додому були розбиті на його голові. Чоловік знаходився без тями, однак лікар зазначила, що краще буде коли він буде знаходитись вдома, тому вона перевезла чоловіка додому. Приблизно через 3 години, оскільки чоловік не отямився, вона знов викликала швидку, яка доставила чоловіка до 4 невідкладної лікарні, де йому зробили операцію, він знаходився у комі, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Після смерті чоловіка, з яким вона прожила 24 роки по вул.Черкаській, залишившись одна в недобудованому будинку. Вона вимушена була самостійно закінчувати будівництво та утримувати будинок. У зв`язку з неможливістю утримувати будинок вона була вимушена восени 2018р. звільнитися з медичного університету та пішла працювати кухарем, де стала отримувати більшу заробітну плату у розмірі 8000 грн. Вона не знаходилась на утриманні свого чоловіка, який працював комірником у ФОП « ОСОБА_9 » і не знає розмір його заробітної плати. При розгляді кримінального провадження в суді нею було заявлено цивільний позов у розмірі 133521 грн. з яких 33521 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 100 00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Матір`ю неповнолітнього ОСОБА_4 їй було сплачено 67100 грн. і вона написала розписку, що матеріальних претензій не має. При цьому їй не було сплачено більше 66 000 грн. моральної шкоди. Будь які кошти їй не перераховувалися. Після смерті чоловіка вона продовжуючи жити в будинку постійно згадує чоловіка, відчуває сильні душевні страждання щодо втрати рідної людини, втратила спокій, постійно знаходиться в стані стресу. Також суттєво порушені її життєві зв`язки, що потребує додаткових зусиль для організації її життя та лікування. Глибокі страждання виразились в тому, що відповідач уникнув кримінальної відповідальності, тривалий час не відшкодовував моральну шкоду. Вона отримала хворобу серця та алергію, у неї порушення сну, у зв`язку з чим вона зверталась до лікарів і їй потрібне лікування.

Представник позивача ОСОБА_3 зазначив, що під час розгляду кримінального провадження ОСОБА_2 було заявлено цивільний позов у розмірі 133521 грн. 62 коп. з яких 33521 грн. 62 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 100 00 грн. в рахунок моральної шкоди. Стороною відповідача добровільно було сплачено 67100 грн. з яких 33521 грн. 62 коп. в рахунок матеріальної шкоди, а інша сума в рахунок моральної шкоди. Однак залишилось не відшкодованою моральна шкода у розмірі 66 421 грн. 63 коп. Відповідачем було заявлено клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України у зв`язку зі спливом строків притягнення до кримінальної відповідальності. При цьому судом було роз`яснено, що закриття кримінального провадження на цих підставах не є реабілітуючими обставинами. У зв`язку з закриттям кримінального провадження 04 лютого 2023р. цивільний позов розглянутий не був, було лише стягнено з ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн. На той час ОСОБА_4 був неповнолітнім, але в подальшому, протягом тривалого часу не відшкодував моральну шкоду у розмірі 66 421 грн. 63 коп. Тому моральні страждання позивачки збільшилися та було заявлено новий позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 250 000 грн. і докази про це надані до суду.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували.

Відповідач пояснив, що не наносив ударів потерпілому ОСОБА_6 , уникнути конфлікту, ініціатором якого був потерпілий, йому ніхто не заважав. В рамках кримінального провадження його матір`ю було відшкодовано 67100 грн. матеріальної і частково моральної шкоди за позовом потерпілої. Обвинувального вироку не було, його звільнено від кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження у зв`язку зі спливом строків притягнення до кримінальної відповідальності, при цьому він свою вину не визнавав. Судом було роз`яснено суть обвинувачення, право наполягати на загальному порядку розгляду справи та попереджено про наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав. Згоду на звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження надавав він, при цьому згода була добровільною. Позивач повинен був звертатися з позовом до суду, який не зміг розглянути кримінальну справу у встановлені законом строки і притягнути винну особу до відповідальності.

Представник відповідача ОСОБА_5 показав, що позивачем не обґрунтовано розрахунок суми нового позову і не доведено спричинення позивачу моральних страждань. Вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена вироком суду. Позивачу було компенсовано матеріальну шкоду у повному обсязі, а також 1/3 частину заявленої моральної шкоди. Ухвала Київського районного суду м.Харкова від 04 лютого 2023р. ніким не оскаржена та набрала законної сили.

Суд, вислухавши позивача та відповідача, їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про одруження НОМЕР_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_2 уклали шлюб 04 листопада 1995р., про що вчинено запис за №1591. Прізвища після укладення шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_2 . (а.с.9)

Як вбачається з паспорту громадянина України НОМЕР_2 виданого на ім`я ОСОБА_2 в графі «сімейний стан» зазначено про укладення шлюбу 04 листопада 1995р. з ОСОБА_6 . (а.с.7,8)

04 лютого 2023р. ухвалою Київського районного суду м.Харкова (справа №640/3218/18), яка набрала законної сили, за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, а кримінальне провадження №90000116 від 09.01.2018р. у відношенні ОСОБА_4 закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст.49 КК України. Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду, роз`яснено позивачу право на його пред`явлення до суду в порядку цивільного судочинства. Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн. (а.с.10-13)

Як вбачається з розписки від 15.03.2019р. ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 67100 грн. в рахунок погашення матеріальної шкоди по кримінальному провадженню за обвинуваченням неповнолітнього ОСОБА_4 . Матеріальних претензій не має. (а.с.26)

Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судому зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п.8 ст.284 КПК України провадження з підстави передбаченої пунктом 1 частини 2 даної статті не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

Як вбачається з ухвали Київського районного суду м.Харкова від 04 лютого 2023р. обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник заявили клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. При цьому судом було роз`яснено суть обвинувачення, яка була зрозуміла ОСОБА_4 та право наполягати на загальному порядку розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, при цьому кожна сторона відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 25000 грн. 00 коп., то така вимога підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно п.п. 3,5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. із змінами внесеними постановою №5 від 25.05.2005р., під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Позивачкою на підтвердження позову надані копії свідоцтва про шлюб та паспорту громадянина України, з яких вбачається, що ОСОБА_2 була дружиною померлого ОСОБА_6 .

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доводи відповідача та його представника про те, що вина ОСОБА_4 , який не визнавав свою провину у вчиненні кримінального правопорушення не доказана і не доведена, а закриття кримінального провадження виключає наявність справедливого рішення щодо притягнення до кримінальної відповідальності особи, яка винна у смерті потерпілого, а тому, у зв`язку з застосуванням судом норм ст. 49 КК України, позивач повинен звертатися з позовом до суду, який не зміг швидко і кваліфіковано розглянути кримінальну справу і притягнути винну особу до відповідальності - не засновані на законі.

Щодо посилання відповідача та його представника про недоведенність вини ОСОБА_4 , який не визнавав свою провину у вчиненні кримінального правопорушення суд зазначає наступне.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності є закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч.2-4 ст.49 КК України).

Процесуально - правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 у зв`язку з закінченням строків давності була виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності, оскільки згідно п.8 ст.284 КПК України провадження з підстави передбаченої пунктом 1 частини 2 даної статті не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

При цьому, закон не пов`язує можливість застосування правил ч.1 ст. 49 КК України із визнанням вини обвинуваченим, обов`язковою передумовою для закриття провадження по справі є наявність згоди на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердив роз`яснення судом суті обвинувачення, право наполягати на загальному порядку розгляду справи та попередженні про наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, а також його добровільну згоду на звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Суд зазначає, що ОСОБА_4 забезпечений захисником ОСОБА_5 не був позбавлений права на продовженні розгляду кримінального провадження з метою ухвалення виправдувального вироку, однак отримавши відповідні роз`яснення та попередження суду, разом з адвокатом заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Тому не спростовано протиправність дій, вину та причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Також суд звертає увагу на те, що позивачу ОСОБА_2 родичем обвинуваченого ОСОБА_4 , ОСОБА_12 було добровільно відшкодовано 67100 грн. в рахунок погашення матеріальної та частково моральної шкоди.

ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначила, що відчуває сильні душевні страждання у зв`язку з втратою рідної людини, а також тому, що відповідач уникнув кримінальної відповідальності, тривалий час не відшкодовував моральну шкоду. Вона втратила спокій, постійно знаходиться в стані стресу, у неї порушення сну, що привело до хвороби серця та алергії і їй потрібне лікування. Також суттєво порушені її життєві зв`язки, що потребує додаткових зусиль для організації її життя та лікування.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, з урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, їх тривалості, обставин справи - те що позивачці діями відповідача дійсно завдано моральної шкоди, а також душевних страждань, які викликані втратою близької людини - чоловіка, внаслідок його смерті, спричинило витрати часу, як підчас розгляду кримінального провадження так і при розгляді цивільного позову, що призвело до негативного психологічного стану та душевних переживань, у зв`язку з чим суттєво порушені її життєві зв`язки, що потребує додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому суд вважає, що позивачем частково доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений розмір моральної шкоди у сумі 250 000 грн. є завищеним, оскільки позивач звертаючись у кримінальному провадженні з позовом просила стягнути з відповідача 133521 грн. 62 коп., з яких 33521 грн. 62 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 100 00 грн. моральної шкоди. Стороною відповідача добровільно було сплачено 67100 грн., з яких 33521 грн. 62 коп. - в рахунок матеріальної шкоди, а інша сума - в рахунок моральної шкоди, яка залишилась не відшкодованою у розмірі 66 421 грн. 63 коп.

Позивач зазначаючи про збільшення моральної шкоди більш ніж в 3,5 рази посилається на уникнення відповідача від кримінальної відповідальності, тривале не відшкодування моральної шкоди та душевні страждання, що привели до хвороби серця та алергії у зв`язку з чим потрібне лікування.

Однак будь яких доказів щодо отримання зазначених захворювань та їх лікування позивачем не надано і не обґрунтовано розрахунок суми таких моральних страждань.

Щодо посилання на уникнення відповідача від кримінальної відповідальності, суд зазначає, що звільнення ОСОБА_4 судом від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності було за особистою згодою обвинуваченого на таке звільнення, що є правом обвинуваченого.

Тому суд враховуючи практику Європейського Суду, зокрема рішення від 28.05.1985 року Серія А &96 справа Abdulaziz,Cabales and Balkandali v. United Kingdom, де зазначено, що деякі форми моральної шкоди, зокрема емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть бути доведені чимось конкретним - суд розцінює як суттєві моральні страждання - нервовий стрес викликаний тривалими судовими процесами в кримінальному провадженні та вважає достатнім, обґрунтованим та справедливим відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 в сумі 70 000 грн. 00 коп. і зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача з відповідача ОСОБА_4 .

Позивач, звертаючись до суду, був звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь держави належить стягнути 1211 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 211, 247, 259, 263, 264, 273 ЦПК України, ст.ст. 23, 1168, 1177 ЦК України, ст. 3 СК України -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 моральну шкоду в розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь держави 1211 грн. 20 коп.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 05.11.2024р.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Л.Г. Проценко