справа № 619/8984/24
провадження № 2/619/2134/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області в складі головуючого - судді Калиновської Л.В., за участю секретаря судового засідання - Булах С.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Калиновської Л.В., -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дергачівського районного суду Харківської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

04 грудня 2024 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про відвід судді Калиновської Л.В. від розгляду справи №619/8984/24, посилаючись на безпідставне, на його думку, відкриття суддею провадження у справі за позовом, що не відповідає вимогам ст.ст.175-177 ЦПК України. Зазначене, на думку ОСОБА_1 , свідчить про упередженість у справі.

Частинами сьомою та восьмою статті 40 ЦПК України визначено, що відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Так заява про відвід надійшла поза межами судового засідання, то відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 40 ЦПК України вона розглядається судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи ОСОБА_1 про відвід судді є необґрунтованими з наступних підстав.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

У пунктах 104-106 рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2013 року по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) зазначено, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), п. 32, Reports 1996-III).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Статтями 36, 37 ЦПК України передбачені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Згідно з ч.1 ст.36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Вказані заявником у заяві про відвід відомості, як на підставу для відводу судді Калиновської Л.В. не містять об`єктивних даних, які б свідчили про зацікавленість, упередженість або необ`єктивність під час розгляду справи суддею, головуючим по справі, є лише голослівними та нічим не підтверджені.

Будь - яких посилань на наявність суб`єктивного критерію, тобто вчинення суддею дій, які б свідчили про прояви упередженості чи небезсторонності заявником не зазначено, а ґрунтуються лише на власних доводах та припущеннях заявника, які об`єктивно не підтверджені, фактично зводяться до незгоди заявника з процесуальними рішенням по справі.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що заявлений відвід судді Калиновської Л.В. є безпідставним та необґрунтованим, оскільки доводи заяви належно не підтверджені, є безпідставними, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно ч. 4 ст. 36 ЦПК України, посилання на незгоду з процесуальним рішенням є безпідставним.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Так як судовий розгляд цивільної справи призначено на 11 год 30 хв 16 грудня 2024 року, то відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України розгляд заяви ОСОБА_1 про відвід судді необхідно передати іншому судді, визначеному в порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Частиною 2 ст. 353 ЦПК України передбачено, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 36, 39, 40, 258-261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати необґрунтованими доводи ОСОБА_1 про відвід головуючого - судді Калиновської Лоліти Віталіївни.

Вирішення питання про відвід судді Калиновської Л.В. передати іншому судді, визначеному в порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після з моменту її підписання суддею.

Суддя Л. В. Калиновська