Постанова

Іменем України

06 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 438/1311/18

провадження № 61-7583св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач), суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_4 , на постанову Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року в складі колегії суддів: Шандри М. М., Крайник Н. П., Левика Я. А.,

Історія справи

Короткий зміст позову

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що з 05 червня 1996 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15 серпня 2017 року. Після розірвання шлюбу з відповідачем та укладення нового шлюбу, змінила прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

За час шлюбу подружжям було придбано наступне майно:

нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 79,4 кв. м, зареєстроване на відповідача ОСОБА_2 , попередньо визначена ринкова вартість - 764 400,00 грн;

два нежитлових приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв. м та 10 кв. м, зареєстровані на позивачку ОСОБА_7 , попередньо визначена ринкова вартість двох приміщень - 352 800,00 грн;

2/3 ідеальних частки в квартирі АДРЕСА_3 , загальна площа квартири - 49,2 кв. м, зареєстровані на позивачку ОСОБА_7 , попередньо визначена ринкова вартість квартири в цілому - 625 240 грн, вартість 2/3 ідеальних часток - 416 808,00 грн;

автомобіль марки Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_1 , зареєстрований на відповідача ОСОБА_2 , попередньо визначена ринкова вартість - 336 000,00 грн. Автомобіль марки Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_1 , було придбано під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу № 156 від 05 вересня 2011 року, однак, 22 серпня 2017 року відповідач продав автомобіль без її згоди, а тому при поділі майна подружжя повинна бути врахована на її користь вартість 1/2 частки спірного автомобіля.

На підставі договору оренди від 01 вересня 2017 року відповідач здає в оренду нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 79,4 кв. м, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому їй належить 1/2 частина доходу, одержаного від оренди нежитлового приміщення, що становить 150 000 грн.

ОСОБА_1 з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просила:

поділити майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності її та ОСОБА_2 , як подружжя, з урахуванням належної їй суми компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_1 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на два нежитлових приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв. м та 10 кв. м; 2/3 ідеальних частки в квартирі АДРЕСА_3 , загальною площею 49,2 кв. м; 1/5 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв. м;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 4/5 ідеальних частки нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв. м; автомобіль марки Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_2 ;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частку доходу від оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі 150 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 07 червня 2022 року :

позов ОСОБА_1 задоволено частково.

у порядку поділу спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв.м., на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , площею 10 кв. м, на 2/6 ідеальні частки житлового приміщення квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 49,2 кв.м, на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв. м;

у порядку поділу спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв.м., на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , площею 10 кв. м, на 2/6 ідеальні частки житлового приміщення квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 49,2 кв.м., на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв. м;

у задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

сторони не домовилися про порядок поділу спільного майна подружжя. Зокрема, позивачем ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя шляхом як визначення особистої приватної власності, так і визначення ідеальних часток нерухомого майна. Відповідачем позовні вимоги визнано частково, зокрема останній просив позов задовольнити частково, залишити у власності позивачки: два нежитлових приміщення за адресою АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв. м та 10 кв. м з добудовами до них площею 11,20 кв. м та 18,40 кв. м, загальною площею 60,20 кв. м; 1/3 ідеальну частку в квартирі АДРЕСА_3 , загальною площею 49, 2 кв. м. Натомість залишити у власності ОСОБА_2 : нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 79, 4 кв. м; 1/3 ідеальну частку в квартирі АДРЕСА_3 . У подальшому своє ставлення відповідач під час розгляду справи по суті до заявленого позову змінив, просив у порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ним право власності по ідеальних часток спірного нерухомого майна;

відповідно до висновку № 32-19Д1 від 24 вересня 2019 року, складеного ФОП ОСОБА_8 на підставі договору з ОСОБА_1 , ринкова вартість ідеальної частки 2/3 квартири АДРЕСА_3 становить 228 345 грн; ринкова вартість приміщень аптеки по АДРЕСА_1 становить 589 621 грн, ринкова вартість приміщень аптеки по АДРЕСА_2 становить 259 936 грн. Відповідно до висновку № 32-19Д2 від 24 вересня 2019 року, складеного ФОП ОСОБА_8 на підставі договору з ОСОБА_1 , оціночна вартість добудованих приміщень аптеки по АДРЕСА_2 становить 268 430 грн. Відповідач в судовому засіданні категорично заперечив проти визначення судом такого порядку поділу спільного майна подружжя. Обставиною, відповідно до якої судом може бути припинено право особи на частку у спільному майні та здійснено поділ шляхом визнання права власності за кожним з подружжя за окремими об`єктами нерухомості є виплата грошової компенсації. Відповідач ОСОБА_2 не надав згоду ні отримувати грошову компенсацію, передбачену в статті 71 СК України, замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, а також ні виплачувати її. Звертав увагу суду, що присудження йому грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення позивачем відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Проте зазначена грошова сума позивачем не внесена;

з урахуванням відсутності обов`язкової згоди відповідача на отримання грошової компенсації та попереднього внесення позивачем відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнав ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишив майно у їх спільній частковій власності, зокрема визнав за кожним право власності на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 площею 20,6 кв. м, на ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 площею 10 кв. м, на 2/6 ідеальну частку житлового приміщення квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 49,2 кв. м, на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв. м;

щодо позовних вимог в порядку поділу спільного майна подружжя шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на автомобіль марки Sang Yong Kyron д.р.н. НОМЕР_2 судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу № 156 від 05 вересня 2011 року, укладеного між ІП «АІС-Захід» та ОСОБА_2 , останнім придбано автомобіль марки Sang Yong Kyron. Відповідно до умов кредитного договору № 8561/Р від 05 вересня 2011 року відповідач отримав кредит для здійснення часткової оплати в сумі 54 000 грн спірного автомобіля. Відповідно до договору поруки № 8561/Р/S-1 від 05 вересня 2011 року, позивач ОСОБА_9 виступила поручителем за кредитним договором № 8561/Р від 05 вересня 2011 року. Із заперечень відповідача вбачається, що останній в інтересах сім`ї, позичив кошти сумі 100 000 грн на придбання автомобіля у свідка ОСОБА_10 , що підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_2 . Зазначені кошти були використані на придбання спірного автомобіля марки «SSANG YONG» загальною вартістю 180 900 грн згідно договору купівлі-продажу № 156 від 05 вересня 2011 року. Перший внесок становив 126 900 грн, решта у розмірі 54 000 грн було оплачено за рахунок коштів, одержаних на підставі кредитного договору № 8561/р від 05 вересня 2011 року. 20 грудня 2013 року, тобто в час, коли сторони уже не вели спільного господарства, відповідач на вимогу свідка ОСОБА_10 повернув останньому за рахунок особистих коштів 50 000 грн. 10 липня 2017 року автомобіль марки «SSANG YONG», д.р.н. НОМЕР_1 був пошкоджений внаслідок ДТП. Винуватцем ДТП - ОСОБА_11 збитки так і не було відшкодовано, окремі ремонтні роботи проводились за рахунок коштів відповідача. Одночасно, 20 серпня 2017 року ОСОБА_10 пред`явив ОСОБА_2 усну вимогу про повернення залишку позичених коштів в сумі 50 000 грн. А тому, 22 серпня 2017 року ОСОБА_2 вимушений був продати автомобіль марки «SSANG YONG», д.р.н. НОМЕР_3 . Згідно договору купівлі-продажу №4648/2017/592894 від 22 серпня 2017 року за домовленістю сторін ціна транспортного засобу становила 49 540 грн. Саме за рахунок цих коштів ОСОБА_2 23 серпня 2017 року повернув ОСОБА_10 залишок боргу в сумі 50 000 грн, що підтверджується розпискою ОСОБА_10 від 23 серпня 2017 року. Таким чином, ОСОБА_2 кошти, одержані за продаж зазначеного автомобіля, що перебував у спільній сумісній власності подружжя, використав на погашення зобов`язань, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно спірний автомобіль не може бути віднесений до складу майна, що підлягає поділу;

для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. Твердження відповідача з приводу того, що спірний автомобіль не є спільним сумісним майном, а отримані кошти від продажу спірного автомобіля в розмірі 49 540 грн використані в інтересах сім`ї, не заслуговують на увагу;

після припинення шлюбних відносин з 2013 року (зазначена обставина встановлена рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15 серпня 2017 року у справі № 438/576/17, відповідно до вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України зазначена фактична обставина не доказується при розгляді даної справи), спірний автомобіль марки Sang Yong Kyron д.р.н. НОМЕР_2 , залишився у користуванні та розпорядженні відповідача ОСОБА_2 , та що визнано відповідачем по даній справі.

відповідно до договору купівлі-продажу 4648/2017/592894 оформленого та підписаного сторонами в сервісному центрі № 4648 транспортного засобу від 22 серпня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 відчужив громадянці ОСОБА_3 вказаний автомобіль. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу становить 49 540 грн. Суд не взяв до уваги докази, на які посилається відповідач, як на підставу для відмови в задоволенні позову, а саме розписку про отримання останнім у борг коштів у розмірі 100 000 грн для придбання спірного автомобіля у свідка ОСОБА_10 , розписки свідка ОСОБА_10 про отримання боргу, а також покази останнього в якості свідка щодо обставин про боргові зобов`язання зі сторони відповідача та використання зазначених коштів на придбання спірного автомобіля. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно суд вважав, що позивач має право на грошову компенсацію за частину вартості спірного автомобіля, оскільки автомобіль неможливо витребувати у добросовісного набувача, тому, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору;

суд вважав, що обраний позивачем спосіб захисту при поділі спільного майна подружжя в частині позовних вимог шляхом визнання за відповідачем ОСОБА_2 права власності на автомобіль марки Sang Yong Kyron д.р.н. НОМЕР_2 є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останньої не підлягають задоволенню;

обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Відповідач здійснював підприємницьку діяльність та отримував дохід від надання в оренду придбаних у власність нежитлового приміщення за рахунок спільних коштів подружжя. Як вбачається із фінансових податкових звітів за спірний період часу вказаний дохід також включає і витрати на оплату обов`язкових податків і зборів. Орендна плата за користуванням приміщенням за повний календарний місяць складається з постійної складової, що встановлена у сумі 15 000 грн та змінної складової, що змінюється кожного місяця та визначається вартістю комунальних платежів, пов`язаних з користуванням приміщенням, з врахуванням податків та зборів, що передбачені законодавством України. З урахуванням з наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів, враховуючи, що стороною позивача не надано суду необхідних відомостей та розрахунків щодо визначення розміру отриманого прибутку, отриманих відповідачем під час здійснення підприємницької діяльності, суд вважав, що підстави для стягнення частини доходу у вказаному розмірі відсутні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 28 березня 2023 року:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення;

рішення Бориславського міського суду Львівської області від 07 червня 2022 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що

судом першої інстанції встановлено, що після припинення шлюбних відносин спірний автомобіль залишився у користуванні відповідача ОСОБА_2 , який 22 серпня 2017 року продав спірний автомобіль ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу 4648/2017/592894 за ціною 49 540 грн. Правильним є висновок суду про відмову у задоволенні вимоги позивачки про визнання за відповідачем права власності на спірний автомобіль;

суд виходив із того, що відповідач, після розірвання шлюбу, розпорядився спільним сумісним майном подружжя без згоди на це позивачки ОСОБА_1 , а кошти у сумі 49540 грн, отримані від продажу спірного автомобіля, були використані не в інтересах сім`ї, тому позивачка має право на стягнення грошової компенсації вартості належної їй 1/2 частини автомобіля, однак, вона такої вимоги до відповідача не пред`являла, а тому висновки суду в цій частині вирішення спору є також правильними. Встановлено, що після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 здавав в оренду належне сторонам на праві спільної сумісної власності нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , на підставі договору оренди від 01 вересня 2017 року, укладеного між ним та ТОВ «Західна фармацевтична компанія», однак, належних доказів на підтвердження одержаного ним від оренди приміщення доходу позивач не надала, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність вимог позивачки в цій частині;

суд правильно встановив характер спірних правовідносин і фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, які сторони подали в обґрунтування своїх вимог та заперечень, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, і не допустив порушення норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 04 липня 2023 року:

касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_4 , задоволено частково;

постанову Львівського апеляційного суду від 28 березня 2023 року скасовано;

передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова касаційного суду мотивована тим, що:

апеляційний суд не врахував, що: вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання; при вирішенні питання про визнання за відповідачем права власності на спірний автомобіль визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи;

апеляційний суд при залишенні рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги позивачки про визнання за відповідачем права власності на спірний автомобіль не врахував, що по суті позивачка просить припинити її право власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя на спірний автомобіль та врахувати її розмір при вирішенні питання про розподіл іншого майна про яке зазначено в заяві про збільшення розміру позовних вимог;

суди встановили, що відповідач отримував дохід від надання в оренду придбаних у власність нежитлового приміщення за рахунок спільних коштів подружжя, а орендна плата становила 15 000,00 грн (т. 1, а. с. 87-88). Апеляційний суд не врахував, що: нежитлові приміщення перебували в спільній власності від передачі спільного майна в оренду було отримано дохід, який відповідно до статей 58, 63 СК України належить кожному із подружжя в рівних частках. При цьому посилання апеляційного суду при відмові в задоволенні позовної вимоги стягнути 1/2 частку доходу від оренди нежитлового приміщення апеляційний суд зазначив, що позивачкою не надано суду необхідних відомостей та розрахунків щодо визначення розміру отриманого прибутку, отриманих відповідачем під час здійснення підприємницької діяльності, зокрема, з підстав неможливості виокремити сплачені податки, збори, комунальні платежі, не відповідає вимогам законності і обґрунтованість судового рішення та обов`язку суду не породжувати стан невизначеності у відносинах позивачки з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту;

апеляційний суд зробив передчасний висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

рішення Бориславського міського суду Львівської області від 07 червня 2022 року скасовано та постановлено нову постанову;

позов ОСОБА_1 задоволено частково;

у порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на: два нежитлових приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв. м та 10 кв. м; 2/3 ідеальних частки в квартирі АДРЕСА_3 , загальною площею 49,2 кв. м;

визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв. м;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : 1/2 частку доходу від оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 150 000,00 грн; грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_1 , у розмірі 122 276,50 грн; грошову компенсацію при перевищенні вартості частки в розмірі 50 667,00 грн.

у задоволенні інших вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, а тому таке майно є спільною сумісної власністю подружжя та підлягає поділу між ними;

вирішуючи цей спір, зокрема щодо неподільних речей, враховуючи обставини набуття майна, його вартість та використання сторонами, з`ясувавши для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, а також з метою уникнення в майбутньому у співвласників потреби домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання, колегія суддів вважає за необхідне здійснити поділ нерухомого майна сторін таким чином: визнати за ОСОБА_1 право власності на: два нежитлових приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв. м та 10 кв. м; 2/3 ідеальних частки в квартирі АДРЕСА_3 , загальною площею 49,2 кв. м; визнати за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв. м;

колегією суддів враховано, що позивачка зареєстрована та проживає у спірній квартирі, а відповідач використовує (здає в оренду) нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 79,4 кв. м;

загальна вартість майна, виділеного ОСОБА_1 становить 488 281,00 грн, а майна, виділеного ОСОБА_2 - 589 621,00 грн, тому на користь позивачки з відповідача слід стягнути різницю між вартістю майна, що переходить у їхню власність, а саме 50 667,00 грн;

у цій справі ОСОБА_1 не оспорювала укладений відповідачем без її згоди договір купівлі-продажу автомобіля Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_1 , а по суті просила припинити її право власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя на спірний автомобіль та врахувати її розмір при вирішенні питання про поділ іншого майна. Вирішуючи спір в цій частині, колегія суддів визнала за неможливе здійснити поділ майна подружжя згідно із запропонованим позивачкою варіантом, та врахувавши інтереси сторін та інші обставин, що мають істотне значення, і з метою вичерпати спір вважає, що на користь ОСОБА_1 слід стягнути грошову компенсацію половини вартості спірного автомобіля в розмірі 122 276,50 грн;

обрання судом апеляційної інстанції при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, за наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просила позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог;

враховуючи, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв. м, на час здачі його в оренду перебувало у спільній сумісній власності подружжя без виділення часток або установлення порядку користування ним, а від здачі приміщення в оренду отримувався дохід, який відповідно до статтей 58, 63 СК України належить кожному із подружжя в рівних частках, колегія суддів вважала, що на користь ОСОБА_1 слід стягнути частку доходу від оренди цього приміщення в розмірі 150 000,00 грн, отриманої за період з 01 вересня 2017 року по 01 травня 2019 року.

Аргументи учасників справи

23 травня 2024 року ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подала касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_4 , на постанову Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року (повне судове рішення складено 24 квітня 2024 року), в якій просила:

скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року в частині, визнання за ОСОБА_2 права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв. м; стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки автомобіля марки Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_2 , у розмірі 122 276,50 грн; грошової компенсації при перевищенні вартості частки в розмірі 50 667,00 грн;

в цій частині, постановити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на 71/100 ідеальної частки нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв. м; визнати за ОСОБА_1 право власності на 29/100 ідеальної частки нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв. м.;

в іншій частині постанову Львівського апеляційного суду залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суд апеляційної інстанції правильно прийшов до висновку щодо передачі у власність позивачки двох нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв. м та 10 кв. м; 2/3 ідеальних частки в квартирі АДРЕСА_3 , загальною площею 49,2 кв. м;

суд апеляційної інстанції протиправно призначив грошову компенсацію частки позивачки у спільному сумісному майні подружжя;

згідно чинних правовстановлюючих документів (долучених до справи) за позивачкою зареєстровано майно на суму 488 281,00 грн. (частка в квартирі в будинку по АДРЕСА_4 . За відповідачем - майно на суму 589 621,00 грн (нежитлове приміщення аптеки по АДРЕСА_1 ). Загальна вартість спільно нажитого нерухомого майна складає 1 077 902,00 грн;

сума компенсації за автомобіль, яка повинна бути врахована при поділі майна подружжя становить 122 276,00 грн або вартість 21/100 (122276/589621=0,2=1/5) частина приміщень аптеки по АДРЕСА_1 . Виходячи з висновків експертів про вартість майна, частка позивачки в приміщеннях аптеки по АДРЕСА_1 повинна становити 29 % або 29/100 (21/100+2/25=29/100) частин приміщень аптеки по АДРЕСА_1 . Частка відповідача - 71 % або 71/100 частин зазначеного приміщень;

суд апеляційної інстанції присудив позивачці без її згоди як компенсацію за автомобіль, так і компенсацію при перевищенні вартості частки в майні.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.

27 липня 2024 року справа передана судді-доповідачу Крату В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 24 червня 2024 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20; від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц; від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18; від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц; від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц; від 09 червня 2021 року у справі № 760/789/19.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що постанова апеляційного суду оскаржується в частині поділу нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв. м, стягнення грошової компенсації вартості частки автомобіля марки Sang Yong Kyron та грошової компенсації при перевищенні вартості частки. В іншій частині постанова апеляційного суду не оскаржується, а тому в касаційному порядку не переглядається.

Фактичні обставини

Суди встановили, що між позивачкою ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_12 ) та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано 05 червня 1996 року, після реєстрації якого позивач змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15 серпня 2017 року у справі № 438/576/17 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/68349345) шлюб між сторонами розірвано, зокрема, встановлено, що більше чотирьох років сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть.

У 2014 році позивачка змінила прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_13 », а в 2017 році, у зв`язку з укладенням шлюбу, - на «Мьоллер», що стверджується копіями свідоцтва про зміну імені від 12 червня 2014 року та свідоцтва про шлюб від 21 жовтня 2017 року.

Під час шлюбу сторін було придбане наступне нерухоме майно:

нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв. м та 10,0 кв. м, право власності на які зареєстроване за позивачкою ОСОБА_7 ;

2/3 ідеальних частки в квартирі АДРЕСА_5 , право власності на яку зареєстроване за позивачкою ОСОБА_7 ;

нежитлове приміщення, площею 79,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 .

Згідно копії реєстраційного посвідчення, виданого Дрогобицьким державним комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, записано в реєстрову книгу №1, за реєстровим № 10 від 12 липня 2000 р. нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв. м зареєстроване за ОСОБА_9 на праві приватної власності.

Відповідно до копії реєстраційного посвідчення, виданого Дрогобицьким державним комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, записано в реєстрову книгу №1, за реєстровим № 10 від 27 грудня 2000 року встановлено, що нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 , площею 10,0 кв. м зареєстроване за ОСОБА_9 на праві приватної власності.

Згідно із витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 9394559 від 22 грудня 2005 року ОСОБА_9 належить 2/3 ідеальної частки в квартирі АДРЕСА_3 загальна площа квартири 49,2 кв. м, придбана на позивача ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 2005 року, укладеного між ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_9 , посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т. О., р. № 1372

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 137094734 від 10 вересня 2018 року нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 , площею 79,4 кв. м, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23 листопада 2005 року, укладеного між ОСОБА_15 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т. О., р. № 1256.

05 вересня 2011 року ОСОБА_2 купив автомобіль марки Sang Yong Kyron, що підтверджується договором купівлі-продажу № 156, укладеним між ІП «АІС-Захід» та ОСОБА_2 , загальна вартість якого становила 180900 грн.

05 вересня 2011 року, відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 8561/Р, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 54 000 грн для здійснення часткової оплати вказаного автомобіля.

Відповідно до договору поруки №8561/Р/S-1 від 05 вересня 2011 року, поручителем за кредитними зобов`язаннями відповідача ОСОБА_2 , виступила його дружина ОСОБА_9 .

Після припинення шлюбних відносин спірний автомобіль залишився у користуванні відповідача ОСОБА_2 , який 22 серпня 2017 року продав спірний автомобіль ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу 4648/2017/592894 за ціною 49 540 грн.

Позиція Верховного Суду

Поділ майна подружжя, що перебуває у їхній спільній сумісній власності, є підставою для набуття особистої приватної власності кожним із подружжя. Встановивши, що об`єкт поділу належить сторонам на праві спільної сумісної власності та вирішивши надалі питання про такий поділ, власність сторін спору на цей об`єкт стає спільною частковою (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2024 року в справі № 755/4429/22 (провадження № 61-17782св23)).

Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21)).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Позов про визнання права на частку в праві спільної часткової власності не є вимогою про поділ майна в натурі. Тому при визнанні права на частку не здійснюється вказівка які саме об`єкти в натурі відповідають частці в праві спільної часткової власності (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 344/5437/17 (провадження № 61-124св20)).

Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року в справі № 648/3137/15-ц (провадження № 61-17560св21)).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

До складу майна, що підлягає поділу включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, у тому числі яке знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертої статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року по справі № 648/3137/15-ц (провадження № 61-17560св21) зазначено, що «застосований спосіб поділу спірного майна, за яким одному і другому з подружжя виділяється окремий житловий будинок, є найбільш прийнятним у цьому випадку, оскільки вирішує спір по суті і забезпечує кожному з подружжя можливість володіння і користування окремим, а не спільним, нерухомим майном. Запропонований позивачем спосіб поділу не вирішує спір, оскільки залишає закінчений будівництвом будинок і незавершений будівництвом будинок у спільній власності».

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20))».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 757/64512/16-ц (провадження № 61-12274св21) зазначено: «склад та обсяг майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та підлягає поділу між ними, дозволяв суду здійснити його реальний поділ шляхом передачі кожному з подружжя окремих об`єктів нерухомого майна. Саме такі мотиви, викладені у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у цій справі, що стали однією з підстав передачі судом касаційної інстанції справи на новий апеляційний розгляд. Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції під час нового апеляційного розгляду дійшов обґрунтованого висновку про доцільність проведення у цій справі реального поділу майна між подружжям у спосіб виділення кожному в натурі окремих видів (об`єктів) майна, як просили здійснити сторони в первісному та зустрічному позовах.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22)).

Процесуальний закон не містить підстав не враховувати при розгляді спору про поділ спільного майна подружжя предмет, підстави позову, та власне позовні вимоги, які заявив позивач (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2024 року в справі № 362/1505/18 (провадження № 61-6304св23)).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

звертаючись з позовними вимогами щодо бажаного варіанту поділу спільного майна позивач враховувала його ринкову вартість та з урахуванням компенсації 1/2 вартості частки в праві власності на спірний автомобіль позивачці належало б до присудження майно вартістю 768 800 грн, а відповідачеві - 765 120,00 грн;

у заяві про збільшення розміру позовних вимог, поданій 07 травня 2019 року, позивач заявила про компенсацію їй вартості частини спільного майна, зокрема спірного автомобіля, та просила врахувати вартість цієї компенсації при поділі спільного майна (т. 1 а. с. 150-152), що не свідчить про те, що позивач відмовилась від компенсації їй вартості частки в праві власності на автомобіль;

в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції позивач наголошувала, що спір належить до категорії спорів в яких про припинення своєї частки у спільному майні та отримання компенсації на свою користь заявляє позивач (т. 2, а. с.203-205);

при здійсненні поділу спільного майна апеляційний суд врахував, що позивачу виділяється у власність два нежитлових приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв. м та 10 кв. м та право на 2/3 ідеальних частки в квартирі АДРЕСА_3 , загальною площею 49,2 кв. м у зв`язку із чим залишив у власності відповідача нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв. м;

виділення апеляційним судом кожному в натурі окремих видів (об`єктів) майна найбільш повно забезпечує вимогу, щоб судове рішення не породжувало стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і не вимагало від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту;

з урахуванням зазначеного касаційний суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції присудив позивачці без її згоди як компенсацію за автомобіль, так і компенсацію при перевищенні вартості частки в майні та доводи касаційної скарги про те, що обраний позивачем порядок поділу повністю враховує рівність сторін як співвласників.

За таких обставин, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про поділ нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв. м, стягнення грошової компенсації вартості частки автомобіля марки Sang Yong Kyron та грошової компенсації при перевищенні вартості частки.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанова апеляційного суду в оскарженій частині ухвалена без дотримання норм матеріального та процесуального праваі зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку із наведеним, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, постанову апеляційного суду в оскарженій частині без змін, а тому судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року в частині поділу нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв. м, стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки Sang Yong Kyron та стягнення грошової компенсації при перевищенні вартості частки залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко