РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 рокуселище Петрове Справа № 941/989/24
Провадження № 2/941/385/24

Петрівський районний суд Кіровоградської області

в складі:

головуючого судді - Шаєнко Ю. В.

при секретарі - Фатьяновій А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Петрове Кіровоградської області цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи тим, що 21.06.2019 року між сторонами було укладено кредитний договір №1931778 в електронному вигляді на підставі якого відповідачу було надано кошти в розмірі 3000 гривень. Кредитний договір було підписано відповідачем електронним підписом. За умовами кредитного договору відповідач повинна була повернути кредит та нараховані проценти до 28.06.2019 року, однак відповідач не виконала покладені на неї договором зобов`язання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом і скористалася послугою, щодо продовження строку користування кредитом, таким чином термін повернення кредиту та процентів було продовжено до 22.09.2019 року. В період з 21.06.2019 року по 05.08.2024 року відповідачем здійснювалися платежі в рахунок погашення заборгованості за договором, однак станом на 05.08.2024 року утворилася заборгованість, яка складає 40755 гривень 31 копійка, і в зв`язку з тим, що відповідач в добровільному порядку не виконує свої зобов`язання по договору, позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості та сплачених судових витрат.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, від неї надійшов відзив на позов в якому вона просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та заява, в якій вона просила справу розглянути без її участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень ст. 12, ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 21.06.2019 року між сторонами було укладено кредитний договір №1931778 в електронному вигляді на підставі якого відповідачу було надано кошти в розмірі 3000 гривень. Кредитний договір було підписано відповідачем електронним підписом. За умовами кредитного договору відповідач повинна була повернути кредит та нараховані проценти до 28.06.2019 року, однак відповідач не виконала покладені на неї договором зобов`язання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом і скористалася послугою, щодо продовження строку користування кредитом, таким чином термін повернення кредиту та процентів було продовжено до 22.09.2019 року. В період з 21.06.2019 року по 05.08.2024 року відповідачем здійснювалися платежі в рахунок погашення заборгованості за договором, однак станом на 05.08.2024 року утворилася заборгованість, яка складає 40755 гривень 31 копійка.

На підтвердження укладення між сторонами змішаного договору ( частина 2 ст. 628 ЦК України), який містить елементи як кредитного договору, так і договору банківського рахунку, позивачем надано роздруківку електронної заявки. Відповідно до цієї заявки відповідач вказала свої паспортні дані, місце проживання, номер мобільного телефону, електронної пошти та номер карткового рахунку в банку, на який ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» необхідно було зарахувати суму кредитних коштів. Зі змісту вказаної заявки вбачається, що відповідач просила надати їй кредит в сумі 3000 гривень до 28 червня 2019 року, загальна сума до повернення 3294 гривень. Будь-яких інших посилань на інші частини Оферти в заявці, яка підписана відповідачем електронним одноразовим ідентифікатором, немає.

З матеріалів справи вбачається, що позивач подав суду Пропозицію (оферту) укладенню договору про надання кредиту, яка підписана із накладенням електронного цифрового підпису директором ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП». Ця Пропозиція (оферта) з накладенням електронного цифрового підпису лише директора названого товариства, виготовлена самостійно позивачем. Але належних доказів про ознайомлення та погодження відповідача з Пропозицією (офертою) не надано.

Національною Комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, з`ясовано, що ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» здійснювалось надання фінансових послуг, а саме, надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту фізичним особам-споживачам (позичальникам) шляхом укладення електронних договорів за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи (надалі - ІТС) у порядку, що не відповідає статті 11 та статті 12 Закону України Про електронну комерцію, частині 2 статті 639 та статті 1055 Цивільного Кодексу України. Таким чином, недоліки ІТС, за допомогою якої ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» здійснювало укладання електронних договорів з Позичальниками, призвели до фактичного надання ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» фінансових послуг не на підставі договору.

Враховуючи викладене, Національна Комісія дійшла до висновку про те, що ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» надавало фінансову послугу позичальникам з порушенням частини 1 статті 6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, відповідно до якої фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Про це зазначено у долученому до матеріалів справи розпорядженні названої Національної Комісії №2176 від 29.10.2019 року. Цим розпорядженням ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» зобов`язано вжити заходів для усунення причин, які сприяли вчиненню порушення законодавства про фінансові послуги, та повідомити Нацкомфінпослуг про вжиті заходи щодо усунення причин з наданням підтверджуючих документів у термін до 28.11.2019 року.

З наведеного вище випливає, що немає правових підстав вважати, що 21 червня 2019 року між ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» та відповідачем укладено договір про надання кредиту на умовах Пропозиції (оферти).

Отже, між сторонами укладений змішаний договір (ст.628 ЦК України), який містить елементи як кредитного договору, так і договору банківського рахунку.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналіз норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18; від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18; від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18.

Як зазначено у позовній заяві відповідач здійснювала сплату за даним кредитним договором в період з 28.06.2019 року по 18.09.2019 року за продовження строку повернення кредиту.

Зазначені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами змішаного договору позики від 21 червня 2019 року ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а остання, з урахуванням угоди про відтермінування повернення кредиту, зобов`язувалася повернути надану позику у повному обсязі 22 вересня 2019 року.

Позикодавець ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» у випадку невиконання умов цього договору відповідно до статті 1048 ЦК України має право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 22 вересня 2019 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Відповідно до умов кредитного договору, кінцевий термін повернення кредиту 22 вересня 2019 року, а тому саме з цієї дати сплив строк кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення «виконання грошового зобов`язання.

Правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), визначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи, у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду, викладеними від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-1 Оце 18), від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 19 травня 2020 року в справі № 910/23028/17 (провадження № 12-286гс18).

З матеріалів позову вбачається, що позивач після закінчення строку кредитування продовжив нараховувати проценти за договором відповідно до п. п. 2.8, 2.10 Договору.

Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування кредитом до 23 лютого 2022 року 878 днів не підлягає задоволенню.

Крім того, у період з 26.10.2019 року по 13.12.2019 року відповідачем сплачено всього 3884 гривень (1215,00+294,00+491.00+628,00+628,00+628,00) в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Разом з тим, позивач як на підставу для стягнення процентів також посилався на положення статті 625 ЦК України та просив стягнути проценти та інфляційні втрати.

Так, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценті річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

Встановлено, що заборгованість за тілом кредиту становила 3000 гривень, яку відповідач сплатила з порушенням строків станом на 13 грудня 2019 року, проте позивачем нараховані інфляційні витрати у розмірі 1835 гривень (період прострочення грошового зобов`язання 1772 днів) без врахування суми 3884 гривень сплаченої в рахунок погашення кредитної заборгованості.

18 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального | округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, зареєстровано в реєстрі за №30574 виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №1931778 від 21 червня 2019 року, укладеним між ТОВ «АІА Фінанс груп» та ОСОБА_1 , в розмірі 22810 гривень.

Зазначений виконавчий напис було пред`явлено до виконання, що підтверджено копією постанови про закінчення виконавчого провадження.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2023 року у справі №941/1358/23, провадження №2/941/434/23 від 07 грудня 2023 року виконавчий напис приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни, зареєстрований в реєстрі за №30574, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №1931778 від 24 червня 2019 року, укладеним між ТОВ «АІА Фінанс груп» та ОСОБА_1 , в розмірі 22810 гривень, визнано таким, що не підлягає виконанню.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже позовні вимоги позивача не підтверджені належними та допустимими доказами, розрахунок заборгованості за кредитним договором не відповідає дійсності, оскільки при його обрахуванні не враховані суми виплат за кредитним договором.

Вказані правовідносини регулюються ст. ст. 610, 612, 625, 628, 639, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 12, 76, 81, 89 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Петрівського районного суду

Кіровоградської області Ю. В. Шаєнко