У Х В А Л А

Справа № 183/1698/24

№ 2-о/183/134/24

26 лютого 2024 року м.Новомосковськ

Суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Оладенко О.С. ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Новомосковський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса), про встановлення факту неправильності в актовому записі та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

22.02.2024 ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області із вищезазначеною заявою у якій просить суд встановити факт неправильності відомостей щодо місця народження ОСОБА_2 , в актовому записі про смерть №64 від 08.01.2024, складеному Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса); зобов`язати Новомосковський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) внести зміни в актовий запис та видати повторно свідоцтво про смерть з урахуванням вищевказаних змін.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_2 , він народився у населеному пункті Борно-Суліново Польської народної республіки. Натомість у свідоцтві про смерть зазначено місце народження місто Ворно-Суліново. Зазначені розбіжності не дають можливості заявниці ОСОБА_1 оформити спадкові документи.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суддею встановлено, що заява не відповідає вимогам ст. 318 ЦПК України.

За правилами ч. 3 ст. 294 КПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1ст. 318 ЦПК Україниу заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.

Відповідно до ч. 2 ст. 318 ЦПК України до заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

За положеннями ч. 1 ст. 6 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" зміни до актових записів цивільного стану вносять Відділи державної реєстрації актів цивільного стану.

За правилами ст. 22 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану.

Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Порядок внесення змін до актових записів про народження передбачений Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі- Правила), які затверджені наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12.01.2011 року.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.

У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Крім того, за положеннями абзацу 5 п. 1.17 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання можуть проводитися за заявою заявника шляхом звернення до центру надання адміністративних послуг.

Згідно з п. 2.6 Правил разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.

Отже, з сукупного аналізу викладених вище правових норм вбачається, що у разі виявлення помилок у свідоцтвах, які видаються органами державної реєстрації актів цивільного стану, зміни до них вносяться відповідним відділом державної реєстрації актів цивільного стану або в центрі надання адміністративних послуг за заявою особи, щодо якої складений актовий запис, а у разі відмови внести відповідні зміни - така відмова може бути предметом судового провадження.

Таким чином, нормами чинного законодавства передбачений позасудовий порядок внесення виправлень до документів, які видаються органами державної реєстрації актів цивільного стану, в тому числі до свідоцтв про смерть.

З доданої до заяви відповіді органу державної реєстрації актів цивільного стану від 09.02.2024 вбачається, що заявниці роз`яснено право звернутися із заявою про внесення змін до відділу державної реєстрації актів цивільного стану.

До заяви ОСОБА_1 не долучила докази, які підтверджують, що вона зверталася до відповідних органів, проте отримала відмову.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року в справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року в справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року в справі № 641/5187/20, від 23.05.2022 року у справі № 539/4118/19, від 22.03.2023 року справа № 290/289/22-ц.

Дослідивши зміст заяви про встановлення факту, документи, які долучені до неї, судом не встановлено, що заявник використав можливий позасудовий спосіб внесенні змін до актового запису.

Крім того, ОСОБА_1 у заяві вказала, що розбіжність у місці народження ОСОБА_2 , вказаному у свідоцтві про укладення шлюбу та у свідоцтві про смерть не дає можливості оформити спадкові документи. Проте, до заяви не додано жодного доказу на підтвердження цієї обставини. Зокрема, не зазначено чому заявниця вважає, що ці розбіжності не дають можливості оформити спадкові документи; не зазначено та не підтверджено документально, що існують перешкоди в оформленні спадкових прав.

Крім того, у разі звернення саме з метою захисту спадкових прав, не зазначено у якості заінтересованої особи державну нотаріальну контору або приватного нотаріуса, до якого зверталася заявниця.

Також суд вважає за необхідне зауважити, у разі відмови нотаріуса у визнанні факту родинних відносин між заявницею ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_2 , вона не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідними вимогами про встановлення факту родинних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на те, що заявник звернувся із заявою, яка не відповідає вимогам ст. 318 ЦПК України, оскільки до заяви не долучені документи, які підтверджують неможливість внесення змін до актового запису про смерть у встановленому Правилами порядку; документи про наявність труднощів в оформленні спадкових прав; не зазначено нотаріальний орган, у якому виникли труднощі в оформленні спадкових прав, суддя вважає за необхідне залишити заяву без руху та надати заявнику строк, достатній для усунення виявлених недоліків.

Керуючись ст.ст.175,185,318України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Встановити заявнику для усунення зазначених недоліків строк - 7 (сім) календарних днів з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Ухвала суду складена і підписана 26 лютого 2024 року .

Суддя Оладенко О.С.