ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» лютого 2024 року

м. Харків

справа № 624/835/23

провадження № 22ц/818/656/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», представниця позивача Юшкевич К. Д., відповідач ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 14 листопада 2023 року в складі судді Крапівка Т.В.

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 20 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 519342444.

Як вбачається з реєстру боржників № 126 від 23 березня 2021 року до договору факторингу №28/1118-01, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 519342444.

У подальшому 20 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, на підставі якого він отримав право вимоги до ОСОБА_1 в сумі 83 278,53 грн, з яких 17 415,21 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 65 863,32 грн сума заборгованості за відсотками.

Вказав, що після відступлення права вимоги ОСОБА_1 не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на його рахунок, ні на рахунок попереднього кредитора.

Зазначив, що після відступлення права вимоги ним не нараховувались будь-які штрафні санкції, отже ОСОБА_1 має непогашену заборгованість в розмірі 38 022,60 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму заборгованості за кредитним договором № 519342444 в розмірі 83 278,53 грн, з яких 17 415,21 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 65 863,32 грн сума заборгованості за відсотками, а також понесені судові витрати.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 14 листопада 2023 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № 519342444 в розмірі 83 278,53 грн, з яких 17 415,21 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 65 863,32 грн сума заборгованості за відсотками; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати на оплату судового збору в сумі 2 684,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду не відповідає встановленим обставинам справи, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не надано належної оцінки доказам у справі. Так, вказав, що матеріали справи не містять виписки з банківського рахунку кредитора на дату договору про надання кредиту щодо фактичного перерахунку грошових коштів від кредитора йому; відсутній оригінал заявки на видачу кредиту за вказаним вищекредитним договором; відсутній оригінал договору про надання кредиту № 519342444 від 20 липня 2020 року, підписаний ним з усіма додатками і додатковими угодами до нього на диску з підписами обох сторін на дату укладення. Вказав, що він не підписував кредитний договір та не отримував кредитних коштів від Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Надані позивачем платіжні доручення не є первинними документами.

24 січня 2024 року через систему «Електронний суд» до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому посилався на те, що договір, укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Зазначив, що товариство в повній мірі доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів за зазначеними вище договорами та наявності відповідної заборгованості за ними. Договори, укладені з ОСОБА_1 в судовому порядку, не були розірвані

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, укладеним в електронній формі, має заборгованість за ним, тому з нього на користь товариства як нового кредитора підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом та відсотками.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір № 519342444 (а.с.5-6,109-110).

Пунктом 1.1. договору передбачено, що кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 10 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом, нараховані згідно пунктів1.3, 1.4 або пункту 1.5 цього договору.

Згідно з пунктом 1.2 кредит надається (договір укладається) строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником.

У пункті 1.3 договору визначено, що на період строку, визначеного пунктом 1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,85% від суми кредиту за кожний день користування кредитом.

Пунктом 1.4 договору передбачено, що у випадку користування кредитом понад строк, встановлений пунктом 1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення).

У пункті 1.5 договору визначено, що базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку користування кредитом, вказаного в пункті1.2. договору виключно за умови, якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до пункту1.4. цього договору.

Як вбачається з пункту 4.1 договору невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - «Правила»). Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті товариства: «www.moneyveo.ua».

Пунктом 4.2 договору передбачено, що строк дії цього договору, вказаний в пункті 1.2. договору, продовжується на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим договором, та визначається як період від дати отримання позичальником кредиту до фактичної дати повернення кредиту, процентів за дисконтною та/або базовою процентними ставками, компенсації, яка має бути сплачена у разі невиконання умов договору (пені) та інших нарахувань, передбачених договором.

У пункті 4.3 договору передбачено, що сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в пункті1.2 договору, є процентами в розумінні частини 2 статті 625 ЦК України.

Пунктом 4.4 встановлено, що з урахуванням положень пунктів 1.3., 1.4. та пункту 1.5. цього договору, позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 311,10 % річник за дисконтною ставкою або 622,20 % річних за базовою ставкою.

Як вбачається з пункту 4.7 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Пунктом 4.16 передбачено, що позичальник підтверджує, що ??отримав від товариства до укладення цього договору інформацію, вимоги надання якої передбачені в законодавстві України (у тому числі інформацію, надання якої передбачено статтею 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»); ??отримав кредит не на споживчі цілі; ??інформація надана товариством з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Згідно з пунктом 4.18 договору цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та перетвореним електронними засобами у візуальну форму.

Договір підписано в електронному вигляді електронним підписом з одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 . Z7EU96H3, відправленим 20 липня 2020 року о 16:12:31, введеним 20 липня 2020 року о 16:13:24. Він містить його податковий номер, адресу, електронну адресу та номер мобільного телефону.

31 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 519342444 від 20 липня 2020 року, за умовами якої сторони дійшли згоди збільшити суму кредиту на суму 1 100,00 грн з 31 липня 2020 року на строк дії договору № 519342444 від 20 липня 2020 року (а.с.14,111).

18 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 519342444 від 20 липня 2020 року, за умовами якої сторони дійшли згоди продовження строку, на який був наданий кредит за договором 519342444 від 20 липня 2020 року, а саме на один. Починаючи з 19 серпня 2020 року, позичальник сплачує за користування кредитом 0,85% в день від суми кредиту за дисконтною ставкою згідно з цією додатковою угодою (а.с.7,112).

20 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 519342444 від 20 липня 2020 року, за умовами якої сторони дійшли згоди продовження строку, на який був наданий кредит за договором 519342444 від 20 липня 2020 року, а саме на 30. Починаючи з 20 серпня 2020 року, позичальник сплачує за користування кредитом 0,68% в день від суми кредиту за дисконтною ставкою згідно з цією додатковою угодою (а.с.8,113).

19 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 519342444 від 20 липня 2020 року, за умовами якої сторони дійшли згоди продовження строку, на який був наданий кредит за договором 519342444 від 20 липня 2020 року, а саме на 30. Починаючи з 19 вересня 2020 року, позичальник сплачує за користування кредитом 0,60% в день від суми кредиту за дисконтною ставкою згідно з цією додатковою угодою (а.с.9,114).

27 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 519342444 від 20 липня 2020 року, за умовами якої сторони дійшли згоди збільшити суму кредиту на суму 8 000,00 грн з 27 вересня 2020 року на строк дії договору № 519342444 від 20 липня 2020 року (а.с.15,115).

20 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 519342444 від 20 липня 2020 року, за умовами якої сторони дійшли згоди продовження строку, на який був наданий кредит за договором № 519342444 від 20 липня 2020 року, а саме на 30. Починаючи з 19 жовтня 2020 року, позичальник сплачує за користування кредитом 0,43% в день від суми кредиту за дисконтною ставкою згідно з цією додатковою угодою (а.с.10,118).

20 листопада 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 519342444 від 20 липня 2020 року, за умовами якої сторони дійшли згоди продовження строку, на який був наданий кредит за договором № 519342444 від 20 липня 2020 року, а саме на 30. Починаючи з 18 листопада 2020 року, позичальник сплачує за користування кредитом 0,43% в день від суми кредиту за дисконтною ставкою згідно з цією додатковою угодою (а.с.11,116).

18 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 519342444 від 20 липня 2020 року, за умовами якої сторони дійшли згоди продовження строку, на який був наданий кредит за договором № 519342444 від 20 липня 2020 року, а саме на 30. Починаючи з 18 грудня 2020 року, позичальник сплачує за користування кредитом 0,43% в день від суми кредиту за дисконтною ставкою згідно з цією додатковою угодою (а.с.12,119).

30 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 519342444 від 20 липня 2020 року, за умовами якої сторони дійшли згоди збільшити суму кредиту на суму 900,00 грн з 30 грудня 2020 року на строк дії договору № 519342444 від 20 липня 2020 року (а.с.16,117).

20 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 519342444 від 20 липня 2020 року, за умовами якої сторони дійшли згоди продовження строку, на який був наданий кредит за договором № 519342444 від 20 липня 2020 року, а саме на 30. Починаючи з 17 січня 2021 року, позичальник сплачує за користування кредитом 0,43% в день від суми кредитом за дисконтною ставкою згідно з цією додатковою угодою (а.с.13).

Як вбачається з копій платіжних доручень Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» переказало кошти ОСОБА_1 згідно договору № 519342444 від 20 липня 2020 року для зарахування на платіжну картку № 4149-49ХХ-ХХХХ-8344: 20 липня 2020 року в розмірі 10 000,00 грн; 31 липня 2020 року 1 100,00 грн; 27 вересня 2020 року 8 000,00 грн; 30 грудня 0220 року 900,00 грн (а.с.122-123).

20 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №20102022, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» зобов`язується відступити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги, в тому числі право грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти на умовах, визначених договором (а.с.17-18).

В пункту 1.2 цього договору сторони погодили, що кредитний договір кредитний договір, укладений між первісним кредитором, яким є Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» і боржником, право грошової вимоги за яким отримав клієнт на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між клієнтом та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога».

З витягу з реєстру прав вимоги № 126 від 23 березня 2021 року вбачається, що право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №519342444 від 20 липня 2020 року на суму боргу 70 251,89 грн передано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с.120-121).

З витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 06 березня 2023 року до договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року вбачається, що право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №519342444 на суму боргу 83 278,53 грн, з яких 17 415,21 грн заборгованість за основним боргом, 65 863,32 грн заборгованість за відсотками передано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с.119).

З розрахунку заборгованості «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вбачається, що сума заборгованості ОСОБА_1 83 278,53 грн, з яких 17 415,21 грн заборгованість за основним боргом, 65 863,32 грн заборгованість за відсотками (а.с.20).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 6 цього Кодексу передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем. Він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З договору № 519342444 від 20 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки цей договір укладено на сайті позикодавця, та ОСОБА_1 підписав його одноразовим ідентифікатором Z7EU96H3, відправленим 20 липня 2020 року о 16:12:31, введеним 20 липня 2020 року о 16:13:24, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений.

Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Договір містить податковий номер ОСОБА_1 , адресу, і саме такі дані про себе він зазначав у відзиві на позов та апеляційній скарзі, тобто вони є актуальними та дійсно йому належать.

Доказів того, що банківська картка з номером НОМЕР_1 , зазначеним у платіжних дорученнях від 20 липня 2020 року, 31 липня 2020 року, 27 вересня 2020 року, 30 грудня 2020 року йому не належить, та на неї не перераховано кредитні кошти за договором, ОСОБА_1 на спростування отримання кредитних коштів не надано.

Як вбачається з положень статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» такі правочини вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо ненадання позивачем доказів укладення договору в електронній формі та перерахування йому кредитних коштів необґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за вказаним кредитним договором з огляду на таке.

Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).

Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

З матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений договір факторингу № 28/1118-01.

20 липня 2020 року, тобто вже після укладення зазначеного договору факторингу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з відповідачем ОСОБА_1 договір № 519342444, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» надало позичальнику ОСОБА_1 кредит у розмірі 10 000,00 грн.

У подальшому 20 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 20102022, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» відступив, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набув право вимоги до боржників первісного кредитора, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги.

Отже, кредитний договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладений 20 липня 2020 року, тобто майже через два роки після укладення 28 листопада 2018 року договору факторингу між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога».

Право вимоги до ОСОБА_1 вказано лише у реєстрі прав вимоги № 126 від 23 березня 2021 року і не існувало на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року.

Копії зазначеного договору факторингу від 28 листопада 2018 року суду не надано. Тож суд позбавлений можливості встановити, чи було взагалі його предметом право майбутньої вимоги. До того ж, така вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» щодо ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року не було, та сторони не могли передбачити, що 20 липня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» буде укладено договір з ОСОБА_1 .

Лише 06 березня 2023 року на підставі договору факторингу від 20 жовтня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» передало фактору Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Однак право вимоги за кредитним договором з ОСОБА_1 в даний пакет не могло входити.

Таким чином, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не надав доказів переходу до нього права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 519342444, оскільки кредитний договір був укладений 20 липня 2020 року, а договір факторингу, за умовами якого попередньому фактору Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» було передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 28 листопада 2018 року, тобто задовго до укладення кредитного договору.

Крім того, позивачем не надано суду ані копії договору факторингу від 28 листопада 2018 року, ані доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу від 28 листопада 2018 року та 20 жовтня 2022 року.

Доводи товариства щодо презумпції правомірності правочину не заслуговують на увагу, адже передача за правочином невизначених вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину.

Суд першої інстанції не врахував, що позивач не надав доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за кредитним договором від 20 липня 2020 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , а тому дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за договором № 519342444 в сумі 83 278,53 грн.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що у зв`язку з невідповідністю висновків суду встановленим обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на його користь підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 026,00 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.376, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 14 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 4 026,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 26 лютого 2024 року.