РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Білецькій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про встановлення факту проживання з спадкодавцем на день смерті, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті спадкодавця,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до Рівненської міської ради про встановлення факту проживання з спадкодавцем на день смерті, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті спадкодавця звернулась ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивачка та представник позивачки заявлені позовні вимоги повністю підтримали, просять суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та встановити факт її, ОСОБА_1 , проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю з 01 січня 2018 року по 18 травня 2024 року; визнати її, ОСОБА_1 , спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник відповідача Рівненської міської ради повністю підтримала відзив на позовну заяву та пояснила, що за наявності підтвердження факту проживання позивача разом із спадкодавцем з боку заявлених свідків, Рівненська міська рада не заперечує щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із ОСОБА_2 та визнання позивача спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 .

Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Дана обставина підтверджується дослідженою в судовому засіданні кс.копією свідоцтва про право власності на житло виданого 24 січня 2001 року №26 з якого вбачається, що Управління житлового господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради посвідчує, що квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_2 дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам його сім`ї ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 являється матір`ю ОСОБА_3 .

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження виданим 11 травня 1972 року Острожецькою сільською радою Млинівського району Ровенської області з якого вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Острожень Млинівського району Ровенської області, про що зроблено запис за №25. Батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 виданого 6 квітня 1979 року вбачається, що шлюб між громадянином ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 1979 року квітня місяця 6 числа зроблено запис за №22. Після розірвання шлюбу присвоєні прізвища: йому ОСОБА_7 , їй ОСОБА_7 (закреслено) ОСОБА_8 (наявний запис виправленому на ОСОБА_8 вірити. зав.Загс ОСОБА_9 ).

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 10 листопада 1987 року Білашівською сільською радою Острозького району Ровенської області вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 уклали шлюб 28 квітня 1979 року, про що зроблено запис за №4. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові ОСОБА_12 , дружині ОСОБА_12 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік ОСОБА_2 ОСОБА_10 помер.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданим 31 серпня 1993 року міськвідділом загс м.Рівне з якого вбачається, що ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено запис за №1182.

Позивач по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є дружиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та відповідно невісткою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 виданим 30 жовтня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 30 жовтня 2009 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №1733. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_7 , дружини ОСОБА_13 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 чоловік позивачки ОСОБА_3 помер.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 виданим 04 квітня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що зроблено відповідний актовий запис за №487.

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_2 матір чоловіка позивачки ОСОБА_3 .

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 виданим 20 травня 2024 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з якого вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що складено відповідний актовий запис №1040.

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про право на спадщину за законом від 3 липня 2024 року, посвідченого ОСОБА_14 , державним нотаріусом Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області та зареєстрованого в реєстрі за №3-624 (спадкова справа №220/2011) вбачається, що на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 , 1972 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_7 , зареєстровано місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з: (однієї другої) частки квартири АДРЕСА_1 , належної померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради згідно з наказом №26 від 24.01.2001 року, зареєстрованого в Рівненському МБТІ на паперових носіях 24.01.2001 року, в реєстровій книзі: №182-128-50258. Квартира, частка якої успадковується, складається з двох житлових кімнат, житловою площею 42,2 кв.м., загальною площею 57,4 кв.м. Право власності на (одну другу) частку квартири підлягає державній реєстрації.

Як пояснила в судовому засіданні позивачка, після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , вона підтримувала з ОСОБА_2 (його матір`ю) родинні стосунки, постійно провідувала її, надавала допомогу у веденні домашнього господарства. У 2017 році ОСОБА_2 захворіла, і вона приїхала до неї на квартиру (оскільки раніше проживала у АДРЕСА_3 і є зареєстрованою за вказаною адресою на даний час) та здійснювала догляд за останньою. В подальшому, за пропозицією ОСОБА_2 , вони разом зустріли 2018 новий рік і з того часу вона залишилась проживати у м.Рівне в квартирі матері чоловіка. В будинку в с.Обарів залишилась проживати її повнолітня дочка, а вона зібрала свої речі та переїхала у квартиру АДРЕСА_1 . З ОСОБА_2 вони проживали однією сім`єю, у них був спільний бюджет, який складався з її заробітків та пенсії ОСОБА_2 . З цих коштів вони сплачували комунальні послуги, купували продукти харчування та інші необхідні особисті речі для сім`ї. Зокрема, за спільні кошти ними було придбано телевізор, пральну машинку, інші побутові речі, встановили у квартирі кондиціонер. Після смерті ОСОБА_2 вона здійснила обряд поховання та залишилась проживати у вказаній квартирі.

В подальшому, позивачка звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері чоловіка, однак їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують родинний зв`язок з спадкодавцем.

З дослідженої в судовому засіданні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих.№14531/02-31 від 02.08.2024 вбачається наступне: «Я, ОСОБА_14 , державний нотаріус Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області, місцезнаходження: 33028 м.Рівне, м-н Незалежності, 7, в зв`язку з надходженням заяви ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , вважаю, подальша видача свідоцтва про право на спадщину не може бути вчинена з наступних підстав. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. В разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в статтях 1261-1265 ЦК України. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст.1258 ЦК України). Черговість спадкування визначається ступенем спорідненості спадкоємців з померлим. Доказом родинних та інших відносин, які є критеріями віднесення до тієї чи іншої черги є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, копії актових записів, копії рішень суду про встановлення факту родинних відносин (п.4.2. гл.10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України) або в судовому порядку встановленням фактів, що мають юридичне значення. Підстави для закликання ОСОБА_1 , як спадкоємця за законом відсутні. Згідно ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Виходячи з викладеного, керуючись ст.49 Закону України «Про нотаріат», ст.ст.1223, 1258, 1261-1266 Цивільного кодексу України, постановляю: Відмовити ОСОБА_1 в оформленні спадкового майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , в зв`язку з відсутністю документів що підтверджують родинний зв`язок з померлим.».

Верховний Суд в Постановах від 07 листопада 2018 року у справі №336/709/18-ц (провадження №61-39374св18); від 14 квітня 2021 року у справі №205/2102/19 (провадження №61-872св21), від 15 листопада 2021 року у справі №554/10125/20 (провадження №61-12758св21) неодноразово зазначав, що існування спору про право має бути реальним, а не гіпотетичним.

В Постанові верховного Суду від 03 серпня 2022 року по справі №759/12740/21 (провадження №61-126 св 22), яка є аналогічною щодо підстав та предмету даної справи викладено наступні висновки:

«Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені такої інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений пі час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду )частина четверта статі 315 ЦПК України).

У пункті 1 постанови Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17 (провадження №61-51 сво 18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів, у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567 цс 18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можності одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому, закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факт потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду, і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвічує факт, що має юридичне значення. Для цього, заявник разом із заявою про встановлення факту, подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причини відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Згідно з пунктами 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися о суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним обіднє сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею ст.1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя стаття 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.».

При цьому, у вищезазначені постанові Верховний Суд в черговий раз звернув увагу, що існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним та посилання на положення статті 1277 ЦК України, яка регулює відумерлість спадщини і при певних обставинах перехід спадщини у власність територіальної громади, є безпідставним, так як це стосується випадку, коли взагалі відсутні спадкоємці або відмовилися від прийняття (частина перша).

Відповідно до ст.1264 ЦК України У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 повністю підтвердили викладені у позовній заяві та встановлені в судовому засіданні обставини справи, а саме факт проживання позивачки ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 (матір`ю чоловіка позивачки) однією сім`єю з 01 січня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 день смерті.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає що заявлені позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними належними та допустимим доказами, як письмовими так і показаннями допитаних в судовому засіданні свідків (які приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів), а тому вони підлягають до повного задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,354

ЦПК України, ст.ст.15,16,1216-1218,1264,1268,1296-1297 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про встановлення факту проживання з спадкодавцем на день смерті, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті спадкодавця задоволити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , іпн. НОМЕР_8 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 однією сім`єю з 01 січня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Визнати ОСОБА_1 , іпн. НОМЕР_8 спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаюча АДРЕСА_2

Відповідач: Рівненська міська рада, м.Рівне, вул.Соборна, 12 А, код ЄДРПО 34847334

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов