Провадження № 2/364/338/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2024 , суддя Володарського районного суду Київської області Моргун Г. Л.,

ознайомившись з матеріалами цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , адреса для листування ( фактичне місце проживання): АДРЕСА_5, № тел: НОМЕР_3, засоби електронного зв`язку не зазначено, щодо наявності електронного кабінету не зазначено)

до

ОСОБА_2 ( РНОКПП не вказано, адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 , № тел.: НОМЕР_2 , засоби електронного зв`язку інформація щодо наявності електронного кабінету відсутня),

третя особа без самостійних вимог: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області ( місцезнаходження: вул.: П. Скоропадського, 8, м. Біла Церква, Київська область, 09107, засоби зв`язку не зазначено, відомості щодо наявності електронного кабінета відсутні)

про позбавлення батьківських прав,

УСТАНОВИЛА:

31.07.2024 позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про позбавлення батьківських прав. 01.08.2024 суддя ознайомившись з матеріалами справи встановила, що така позовна заява не підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області та згідно встановленої інформації направила справу до Володарського районного суду Київської області.

Безпосередньо до Володарського районного суду Київської області справа надійшла 03.09.2024. Ознайомившись з матеріалами цивільної справи, суддя 06.09.2024 залишила позовну заяву без руху, оскільки її подано з порушенням вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України, про що постановила відповідну ухвалу та надала позивачу строк для усунення встановлених недоліків.

Так, позивач, усуваючи недоліки, повинен був:

- привести у відповідність до вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, а саме зазначити ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

-обґрунтувати свої вимоги, щодо позбавлення батьківських прав матері дітей, виклавши відповідні обставини справи та зазначивши належні докази які би свідчили про її винну поведінку;

- додати до заяви належним чином засвідчені копії письмових доказів та долучити належним чином засвідчене рішення суду про розірвання шлюбу, або зазначити з яких підстав воно не може бути долучене до своєї позовної заяви.

Ухвала суду була направлена 06.09.2024 позивачу на адресу визначену для листування (фактичне місце проживання): АДРЕСА_4 . Поштове відправлення повернулося на адресу суду без вручення з відміткою «За закінченням встановленого терміну зберігання».

З метою дотримання процесуальних прав позивача судом повторно 08.10.2024 направлено ухвалу про залишення позову без руху на адресу зазначену у позові, однак поштове відправлення повторно повернулося без вручення з відміткою « по закінченню терміну зберігання».

Ознайомившись з позовною заявою, матеріалами справи, доходжу висновку, що таку позовну заяву слід повернути позивачу, оскільки станом на 06.11.2024 позивач жодним чином не відреагував на ухвалу від 06.09.2024 та визначені у ній недоліки позовної заяви не усунув.

Так, згідно з ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Однак, як встановлено позивачем вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху не були виконані.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини слід брати до уваги те, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року, (Judgementof ECHR of 16 December 1992 DeGeouffredelaPradelle v. France // SeriesA N 253- В).

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним, з точки зору його практичного забезпечення: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства («Golder проти Сполученого Королівства», «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року). Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа «Скопелліті проти Італії» від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25 березня 1999 року).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Листом Верховного Суду України від 25 січня 2006 року № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 20 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист.

За ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені ст. ст. 175, 177 ЦПК України, а саме не усуне недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

З огляду на те, що ухвала про залишення позовної заяви без руху, станом на 06.11.2024 залишається не виконаною стороною позивача, особисто позивач чи його представник жодним чином не цікавилися провадженням у справі, наразі судом вичерпано всі можливості повідомлення та доведення до відому позивача змісту ухвали від 06.09.2024, за наведених обставин доходжу висновку, що позовна заява підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 43, 44, 116, 185, 260 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,

третя особа без самостійних вимог: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області

про позбавлення батьківських прав, - визнати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Г. Л. Моргун