Єдиний унікальний номер 341/410/24
Номер провадження 2-о/341/87/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення заяви без руху

27 лютого 2024 року місто Галич

Суддя Галицького районного суду Івано-Франківської області Мергель М. Р. ознайомився із матеріалами заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Галицька міська рада як орган опіки і піклування, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна.

встановив:

26 лютого 2024 року представниця ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду із заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, у якій просить визнати недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити над нею опіку та призначити її опікуном заявника.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі вважаю, що заяву необхідно залишити без руху, з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно з частиною третьою статті 297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Аналіз приписів указаних норм ЦПК України дає підстави для висновку про те, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать саме про хронічний і стійкий психічний розлад такої особи, внаслідок чого ця особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому наявність таких обставин повинна бути обґрунтована посиланням на докази, що їх підтверджують.

В обгрунтування заяви представниця заявника зазначила, що заявник є внуком ОСОБА_2 , яка за своїм віком та станом здоров`я потребує опіки, так як хворіє тривалий період часу. Діагноз ОСОБА_2 : гострий висхідний тромбофлебіт варикозно розширеної малої підшкірної вени лівої нижньої кінцівки; ІХС; кардіосклероз дифузний СН І, ФК ІІ; гіпертонічна хвороба ІІ. ОСОБА_2 перебуває на обліку у кабінеті психіатра з діагнозом: органічний розлад з помірним когнітивним зниженням, що відноситься до групи F 06.7. За останні роки стан здоров`я ОСОБА_2 погіршився. Вона не розуміє своєї поведінки, не може правильно орієнтуватись та оцінювати прості життєві ситуації. Внаслідок своєї хвороби вона не здатна у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Заявник постійно здійснює догляд та опіку за ОСОБА_2 .

Положеннями статті 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина 1 статті 39, частина 1 статті 40 ЦК України).

Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.

З наведеного вбачається, що хронічний, стійкий психічний розлад є підставою для визнання фізичної особи недієздатною, якщо вона внаслідок цього не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Отже, приписами статті 30 ЦК України, статті 297 ЦПК України чітко передбачено, що недієздатною може бути визнана особа, яка внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Своєю чергою у заяві вказано про те, що ОСОБА_2 не здатна у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно це суперечить вимогам приписів статті 297 ЦПК України.

На підтвердження зазначених обставин до заяви долучено медичні документи щодо стану здоров`я ОСОБА_2 , а саме:

-медичну картку хворого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-довідку від 04 січня 2024 року № 4, у якій міститься запис про те, що ОСОБА_2 зверталась за медичною допомогою до лікаря психіатра. Діагноз: F 06.7 органічний розлад з помірним когнітивним зниженням.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до наказу від 13 травня 2019 року № 1063 визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства охорони здоров`я України від 22 січня 2007 року № 20 «Про затвердження Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2007 року за № 314/13581.

Таким чином, на цей час відсутні диспансерний та консультативний нагляд осіб, які страждають на психічні розлади.

Отже, зазначення в заяві про те, що ОСОБА_2 перебуває на обліку у кабінеті психіатра не відповідає дійсності.

Своєю чергою зміст довідки від 04.01.2024 № 4 свідчить лише про звернення ОСОБА_2 до лікаря психіатра 04.01.2024. Жодних даних про проведення обстеження особи, її стаціонарне лікування, тривалість перебігу хвороби тощо до заяви не долучено. Натомість, через три дні після відвідування ОСОБА_2 лікаря психіатра аналогічна заява від 08.01.2024 надійшла до суду, а, фактично, через один робочий день.

Ухвалою суду від 16.01.2024 таку заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду за клопотанням представника.

26 лютого 2024 року представниця ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду повторно із аналогічною заявою.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» психічні розлади розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті; тяжкий психічний розлад розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті). який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку.

Крім того, суддя звертає увагу на те, що відповідно до змісту довідки від 04.01.2024 № 4 у ОСОБА_2 виявлено діагноз: F06.7 «Органічний розлад з помірним когнітивним зниженням». При цьому відповідно до Міжнародної статистичної класифікації хвороб, травм і причин смерті коду F06.70 відповідає хвороба «Помірне порушення пізнавальної функції органічного генезу». Тобто, зазначений у довідці лікаря психіатра від 04.01.2024 № 4 діагноз: «F06.7 Органічний розлад з помірним когнітивним зниженням» не відповідає Міжнародній статистичній класифікації хвороб за кодом F06.70 «Помірне порушення пізнавальної функції органічного генезу».

Відповідно до приписів статті 297 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною повинна містити виклад підтверджених доказами обставин, що свідчать про наявність в особи саме хронічного, стійкого психічного розладу.

Так, наприклад, у частині другій статті 19 КК України передбачено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Очевидно, що, визначаючи вимоги до заяви про визнання фізичної особи недієздатною, законодавець передбачив можливість звернення з такою заявою саме за умови наявності обставин, які вказують на існування в особи стійкого, хронічного психічного розладу, а не будь-якого психічного захворювання.

У залежності від тривалості перебігу захворювання психіки поділяються на хронічні захворювання та гості психічні розлади.

Хронічна форма діагностується в разі тривалості недуги понад пів року, при цьому можуть наступати незворотні патологічні зміни, поведінка людини змінюється, вона не контролює свої вчинки і дії, може бути небезпечною для себе та оточуючих.

Гострий психічний розлад триває близько шести місяців, викликає стерту клінічну картину, що створює труднощі під час диференціації та верифікації діагнозу.

Хронічне психічне захворювання розлад психічної діяльності, що має тривалий перебіг і тенденцію до наростання хворобливих явищ. Хронічне захворювання, зазвичай, не характеризується можливістю одужання.

Тимчасовий розлад психічної діяльності психічне захворювання, що розпочинається раптово, характеризується швидким розвитком, триває відносно недовго і як правило закінчується повним одужанням особи.

Таким чином, у медицині розрізняють гострі психічні захворювання і хронічний психічний розлад, який триває протягом тривалого періоду часу. Зазвичай хронічність це явище, що триває більше 3 місяців.

Отже, хронічні захворювання це довготривалі захворювання, які мають період очікування появи симптомів та ознак захворювання, що розвиваються в силу багатьох причин і не мають остаточного лікування. Хронічні захворювання вимагають регулярної медичної допомоги та обмежують діяльність у повсякденному житті людини.

У цьому випадку заява містить посилання на обставини й докази, які свідчать про те, що в ОСОБА_2 вперше виявлено ознаки психічного захворювання 04.01.2024.

Підсумовуючи, виклад у заяві обставин, які свідчать про наявність у ОСОБА_2 захворювання психічного характеру за результатами проведеного одного огляду у лікаря психіатра 04.01.2024, на переконання суду, не свідчать про наявність у цієї особи саме хронічного, стійкого психічного розладу, тобто такого психічного захворювання, яке має тривалий перебіг і тенденцію до наростання хворобливих явищ та внаслідок якого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Особливо, за відсутності даних про наявність психічних захворювань в особи у попередні періоди.

Жодних нових даних щодо психічного захворювання ОСОБА_2 , її лікування, обстеження тощо після 16.01.2024 до цієї заяви від 26.02.2024 не додано.

Отже, заява не відповідає вимогам частини третьої статті 297 ЦПК України.

Крім того, в порушення вимог пункту 2 частини третьої статті 175 ЦПК України у заяві відсутня інформація про РНОКПП і наявність/відсутність електронного кабінету представника заявника.

Вищевказані недоліки позбавляють суд можливості відкрити провадження у цій справі та призначити її до судового розгляду.

Крім того, суддя звертає увагу на те, що відповідно до змісту заяви ОСОБА_2 внаслідок своєї хвороби не здатна у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Тоді як згідно з приписами частини першої статті 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Отже, нездатність у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними може бути підставою саме для обмеження цивільної дієздатності фізичної особи.

Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За вказаних обставин, заяву необхідно залишити без руху із наданням заявнику строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись статтями 175, 177, 185, 260, 294, 296, 297 ЦПК України, суддя

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Галицька міська рада як орган опіки і піклування, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, залишити без руху.

Надати заявнику десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків заяви шляхом викладу обставин із наданням належних доказів, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_2 хворіє саме на хронічний, стійкий психічний розлад; зазначення у заяві усіх передбачених пунктом 2 частини третьої статті 175 ЦПК України даних представника заявника.

У випадку невиправлення у встановлений строк вказаних недоліків суддя буде вважати заяву неподаною і таку буде повернуто заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ