Справа № 446/1679/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2024 м.Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Котормус Т. І.

секретар судового засідання Карпа Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

05.08.2024 представниця заявниці ОСОБА_1 - адвокат Білик Р.О. через систему "Електронний суд" подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області заяву, в якій просить видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 на строк у шість місяців, яким заборонити йому перебувати у місці проживання (перебування) заявниці та її доньки, також заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні розмови або контактувати з заявницею через інші засоби зв`язку.

В обґрунтування своєї заяви покликається на те, що ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком і з моменту припинення їх шлюбу, з боку ОСОБА_2 по відношенню до неї, її рідних та близьких, зокрема до теперішнього чоловіка та ненародженої дитини, не припиняються дії, які мають характер домашнього насильства. Стверджує, що ОСОБА_2 у переписці з нею, зокрема з приводу організаційних питань щодо побачень з їх спільною донькою вдається до відкритих погроз, образ, приниження честі та гідності, застосовує нецензурну лайку. Колишній чоловік знаючи, що на даний час вона перебуває у стані вагітності, своїми словами та погрозами розправи свідомо завдає їй болю та страждань. У зв`язку із вищенаведеними обставинами, заявниця звернулась із заявою до відділення поліції, проте це поведінку ОСОБА_2 не змінило. А тому, для забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо неї та доньки, вона змушена звернутись до суду для застосування до останнього заходів тимчасового обмеження його прав, як кривдника та покладення на нього обов`язків.

Ухвалою суду від 05.08.2024 прийнято заяву до розгляду та призначено судовий розгляд.

У судове засідання заяниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не з`явились, через канцелярію суду від представника заявниці надійшла заява про розгляд справи без їх участі, яка мотивована загрозою повторної травматизації заявниці.

Так, відповідно до частини першої статті 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд дійшов висновку, що участь заявниці у даній справі дійсно може призвести до подальшого завдання їй шкоди, з огляду на її стан (вагітності) та мотиви, якими обґрунтована заява, а тому розгляд справи доцільно здійснити без участі заявниці.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Причому, як видно з довідки про доставку повідомлення у додатку «Viber», повістка про виклик до суду доставлена ОСОБА_2 05.08.2023 о 15:20:03.

Відповідно до частини першої статті 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

В врахуванням наведеного, а також вимог ч. 2 ст. 350-2 ЦПК України про те, що дана заява повинна бути розглянута судом не пізніше 72 годин після надходження відповідної заяви, суд дійшов висновку, що розгляд справи необхідно проводити без участі заінтересованої особи, на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 22.10.2019 до 29.12.2023 перебували у зареєстрованому шлюбу (а.с.13). Від шлюбу у них народилась донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що доводиться свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_1 (а.с. 16).

Відповідно до рішення Кодимського районного суду Одеської області від 29.12.2023, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано (а.с.13).

Як видно з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 02.05.2024, 02.05.2024 зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 (а.с.17).

Згідно наданої до матеріалів справи копії талону-повідомлення єдиного обліку №9305 від 01.08.2024 вбачається, що до ВП №1 (Шевченківський) ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області 08.05.2024 надійшла заява ОСОБА_5 щодо конфлікту з колишнім чоловіком ОСОБА_8 . В подальшому таку заяву було передано на розгляд до ВП №1 (м.Одеса) Одеського РУП №1 ГУНП у Одеській області (а.с.15).

Окрім того, заявниця на підтвердження факту вчинення ОСОБА_8 відносно неї домашнього насильства, надає до матеріалів справи аудіо-запис розмови ОСОБА_8 із нею та скрін-шоти з їх особистого листування у додатку Viber.

Такі аудіо-записи, суд вважає належними та допустимими доказами у справі з огляду на те, що такі відповідають положенням ст. 100 ЦПК України, у таких розмовах співрозмовник відкликається на ім`я « ОСОБА_9 », спілкується з дитиною як батько, висловлює вимогу надати йому дитину для побачення та спілкування, а також претензії до матері дитини на ім`я « ОСОБА_10 ». Сукупність таких обставин, а також відсутність у матеріалах справи доказів зворотного, дає підстави для висновку про те, що таке спілкування відбувається між заінтересованою особою ОСОБА_2 із заявницею, її матір`ю та спільною неповнолітньою дочкою.

Долучені до матеріалів справи докази, а саме скрін-шоти з листування у додатку Viber, суд також їм надає віри, незважаючи на те, що співрозмовники іменовані як « ОСОБА_11 » та «Mariya Kustova», оскільки зміст таких розмов свідчить про те, що це спілкування між чоловіком та жінкою, яка перебуває у стані вагітності і відносини між якими припинені. Причому характер такого спілкування вказує на негативне ставлення чоловіка до жінки через наявність у неї інших стосунків.

Аналізуючи зміст таких аудіо-записів та особистого листування, суд дійшов висновку, що такі є психологічним насильством з огляду на наступне.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, які склались у даній справі є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Як зазначено у ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (надалі Закон України № 2229-VIII) рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону України № 2229-VIII визначено, що психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи

Як видно з фактичних обставин справи, що відповідає приписам пункту 14 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2229-VIII, ОСОБА_2 вчиняв психологічне насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_5 .

Так, у зафіксованих та наданих суду змістах розмова ОСОБА_2 зневажливо, принизливо та образливо називає заявницю, застосовуючи при цьому ненормативну лексику, висловлює погрози щодо її безпеки та безпеки близьких їй осіб. У спілкуванні з дитиною також наголошує на негативному образі її матері, яка має стосунки з іншими чоловіками. У розмовах з матір`ю заявниці постійно застосовує ненормативну лексику, ображає та висловлює погрозу, що коли приїде то примусове забере дитину і вони не зможуть її забрати.

У смс-повідомленнях ОСОБА_2 постійно називає заявницю ненормативними висловлюваннями, принижує її честь і гідність вказуючи на її інші стосунки, стверджує про негативні наслідки, які настануть для її здоров`я (викидень) та здоров`я її чоловіка (смерть).

Не вдаючись до надмірної деталізації розмов та повідомлень, які висловлені ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_5 , однак здійснивши їх повний аналіз, суд вважає їх такими, що точно завдають шкоди психічному здоров`ю заявниці і безперечно підпадають під законодавче визначення поняття «психологічне насильство», як форму домашнього насильства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України № 2229-VIII, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать обмежувальний припис стосовно кривдника.

Частиною 2 статті 26 цього Закону визначено, заходи тимчасового обмеження прав кривдника, які визначаються обмежувальним приписом, такими зокрема є: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальним кодексом України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Розглянувши визначені законом заходи протидії домашньому насильству, а також вимоги заявниці, суд дійшов висновку, що такі підлягають до задоволення в частині заборони вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою, оскільки є належним та адекватним заходом обмеження прав кривдника.

Суд вважає, що саме від таких дій як листування та телефонні переговори страждає заявниця від кривдника, а тому ефективним та адекватним буде саме заборона кривднику вчинення саме таких дій.

Водночас, вирішуючи вимогу заявниці, в частині заборони ОСОБА_2 перебувати в місці проживання з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку, що у задоволенні такої необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно з витягу з реєстру територіальної громади від 01.08.2024, ОСОБА_1 проживає та зареєстрована у АДРЕСА_1 . З обставин справи також видно, що за вказаною вище адресою, заявниця проживає разом із дитиною ОСОБА_4 та теперішнім чоловіком.

ОСОБА_2 у вказаному будинку не проживає та доказів його відвідування такого місця проживання заявниці матеріали справи не містять, між заявницею та ОСОБА_2 шлюб розірвано, а сама вона перебуває у іншому шлюбі з 02.05.2024.

Проаналізувавши надані до матеріалів справи докази, та беручи до уваги те, що заявниця разом з донькою та теперішнім чоловіком проживає у значно віддаленому від ОСОБА_2 місці, який проживає у Одеській області, суд вважає, що відсутні підстави для встановлення ОСОБА_2 заборони перебувати в місці проживання (перебування) заявниці, оскільки від таких дій вона не зазнає будь-якого домашнього насильства і відсутні підстави передбачати настання таких обставин, а тому у такій частині заяви необхідно відмовити.

За таких обставин, заява підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. 259, 263, 264, 265, 268, 350-6 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКППФО НОМЕР_3 ), заінтересована особа: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКППФО НОМЕР_4 ) про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКППФО НОМЕР_4 ) протягом шести місяців вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКППФО НОМЕР_3 ), або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У задоволенні іншої частини заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду, який обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06.08.2024.

Суддя Т.І. Котормус