ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6083/23 Номер провадження 22-з/814/264/24 Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
26 листопада 2024 року м. Полтава
Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
суддів: Кузнєцової О.Ю., Пікуля В.П.
при секретарі Філоненко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві заяву представника ОСОБА_1 адвоката Фесенко Юлії Олександрівни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку.
Зміст позовних вимог
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку.
Також вважає, що відповідач має сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 03.06.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 10882,60 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10882,60 грн., всього стягнуто 21765,20 грн.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати з оплати судової експертизи в розмірі 3328,71 грн.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 3028 грн.

Рішення мотивовано тим, що факти перебування позивача у відпустці підтверджено наданими табелями обліку робочого часу. Відповідачем в свою чергу належними та допустимими доказами не доведено того факту, що при звільненні позивачу було виплачено компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2431,90 грн.

При вирішенні питання про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку суд виходив з того, що періодом затримки є період з 02.09.2023 по день ухвалення судового рішення, а розмір компенсації не може перевищувати середнього заробітку за шість місяців.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Фесенко Юлії Олександрівни задоволено частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2024 року скасовано.

Ухвалено нове рішення.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 11.03.2020р. по 01.09.2023р. у сумі 38 380,03 грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.09.2023р. по 01.02.2024р. у розмірі 59 650,89 грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правову допомогу у сумі 5000 грн. та витрати за проведення експертизи у сумі 14 994,21грн.

На адресу суду надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Фесенко Юлії Олександрівни про ухвалення додаткового рішення в якій адвокат просить вирішити питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Заява мотивована тим, що між АО «Правовий компроміс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги № 03/01/24, з метою захисту законних прав, інтересів останньої. При укладенні такого договору, адвокатом було взято на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором та домовленістю між сторонами, в тому числі на представництво інтересів ОСОБА_1 в Київському районному суді м. Полтави під час розгляду справи № 552/6083/23 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення компенсації за невикористану відпустку. В подальшому, 20.06.2024 року між АО «Правовий компроміс» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду до Договору про надання правничої допомоги № 03/01/24, якою врегульовані питання надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції при розгляді справи № 552/6083/23.

Між АО «Правовий компроміс» та ОСОБА_1 при укладенні додаткової угоди від 20.06.2024 року договору про надання правничої допомоги № 03/01/24 узгоджена сума гонорару у розмірі 3 000,00 грн.

Перевіривши матеріали справи у межах вимог заяви про ухвалення додаткового рішення, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення в разі не вирішення судом питання про судові витрати.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Сталою судовою практикою Верховного Суду сформована правова позиція про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року (справа № 757/47925/15-ц), від 20.06.2018 року (справа № 127/1284/14-ц), від 27.06.2018 року (справа №554/9348/15-ц), від 25 липня 2018 року (справа № 522/4198/17-ц), від 15.04.2020 року (справа № 199/3939/18-ц), від 09 червня 2020 року (справа № 466/9758/16-ц).

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, сторона по справі на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу має надати суду в обов`язковому порядку документ, що посвідчує сплату коштів за надані послуги.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога ОСОБА_1 надавалася адвокатом АО «Правовий компроміс» Фесенко Ю.О. на підставі договору № 03/01/24 про надання правової допомоги від 03 січня 2024 року та додаткової угоди до Договору № 03/01/24 від 03.01.2024 року про надання правової допомоги від 20 червня 2024 року та ордеру про надання правничої правової допомоги серії ВІ № 1184231 (т.2 163-168).

Відповідно до Розрахунку № 1 суми гонорару за надану правничу допомогу сума гонорару адвоката склала 3000 грн.

На підтвердження сплати коштів в сумі 3000 грн. адвокатом надано квитанцію № 20-06/24 від 20 червня 2024.

Слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Витрати на правничу допомогу позивача в суді апеляційної інстанції цілком пов`язані з розглядом справи, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, є неминучими (у зв`язку з виконанням умов договору про правничу допомогу), розмір яких є обґрунтованим та пропорційним предмету спору. Витрати відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі № 726/1142/22.

Представник ОСОБА_1 адвокат Фесенко Ю.О.додала до матеріалів справи докази направлення представнику ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_3 клопотання про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу (т.2 а.с.171).

Водночас матеріали справи не містять доказів звернення позивача чи його представника з клопотанням про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

Висновок за результатами розгляду клопотання

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про задоволення заяви представника ОСОБА_1 адвоката Фесенко Юлії Олександрівни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, тому з ФОП ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 3 000 грн.

Керуючись статтями 137, 141, 270 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Фесенко Юлії Олександрівни про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат - задовольнити.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткової постанови складено 26 листопада 2024 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді О.Ю. Кузнєцова

В.П. Пікуль