Справа № 296/3771/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" листопада 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Анциборенко Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Мироненко Т.В.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

06.07.2022 ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира з позовом до ОСОБА_2 і просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , борг за договором позики від 13.11.2019 у розмірі 30 360 доларів США 50 центів, що станом на 05.07.2022 за курсом НБУ становить 888 044, 63 грн; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.11.2019 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, на підставі якого відповідачу було надано грошові кошти в сумі 22 006 доларів США, що на момент укладання договору позики було еквівалентом 538 266 грн 76 коп строком користування (повернення) до 13.11.2022 року.

За користування грошовими коштами було встановлено сплата відсотків у розмірі, визначеному в п.4 Договору позики, а саме 2, 5% на місяць.

За період 13.11.2019 року по 26.05.2022 року відповідачу було нараховані відсотки, а саме: 22 006, 00 доларів США х 2, 5 % = 550, 15 доларів США х 30 місяців (період з 13.11.2019 по 26.05.2022) = 16 504, 50 доларів США.

У свою чергу відповідачем сплачено відсотки частково в розмірі 8150, 00 доларів США.

Остання сплата відсотків була здійснена відповідачем 28.06.2021.

Борг по відсоткам складає 8354, 50 доларів США.

Відповідно до пункту 12 договору позики від 13.11.2019 у разу невиконання позичальником умов договору та несплати ним відсотків за користування позикою протягом чотирьох місяців поспіль з початку дії даного договору позикодавець має право дострокового повернення повної суми позики.

Оскільки відповідачем порушено строк сплати відсотків понад чотири місяці, тому позивач направив 26.05.2022 відповідачу вимогу та повідомив про дострокове розірвання договору позики від 13.11.2019 і вимагав дострокового повернення повної суми позики в розмірі 22 006 доларів США, що станом на 26.05.2022 року є еквівалентом 643 675, 50 грн в тридцятиденний термін з дня отримання вимоги (день отримання вираховується: день поштового відправлення + три дня); просив сплатити борг по відсоткам в розмірі 8354, 50 доларів США, що станом на 26.05.2022 є еквівалентом 244 369, 13 грн в тридцятиденний термін з дня отримання вимоги (день отримання вираховується: день поштового відправлення + три дня).

Відповідач, отримавши вимогу 30.05.2022, борг не сплатила і відповідно на день подання позовної заяви існує борг відповідача на користь позивача у розмірі 22 006 доларів США, що станом на 05.07.2022 року за курсом НБУ є еквівалентом 643 675, 50 грн та борг по відсоткам в розмірі 8354, 50 доларів США, що станом на 05.07.2022 року за курсом НБУ є еквівалентом 244 369, 13. Загальна сума боргу складає 888 044, 63 грн.

Враховуючи вищевикладене позивач просить позов задовольнити.

27.07.2022 ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.17).

22.09.2022 відповідач подала до суду відзив на позовну заяву (а.с.21-23).

Зазначає, що договір позики був укладений фіктивно, оскільки описані у даному документі події не відповідають дійсності. Доказом фіктивності угоди від 13.11.2019 слугує та обставина, що кошти за вказаним документом передавалися не позивачем по справі, а зовсім іншою особою, котра не має жодного відношення до угоди.

Крім того, зазначає, що сторонами не дотримано вимоги закону щодо форми та умов, які ставляться до договору позики, визначені у ст.1047 ЦК України.

При цьому зазначає, що надана позивачем розписка не є первинним документом, який складений у момент передачі коштів і не є документом, який підтверджує факт передачі коштів від позивача до відповідача. Підписання договору від 13.11.2019 мало на меті здійснити взаємо-розрахування інших боргів: боргу ОСОБА_3 перед позивачем, спір по якому нині розглядається Корольовським районним судом м.Житомира за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу у сумі 14006 доларів США.

Таким чином, документ між позивачем і відповідачем був укладено фіктивно, оскільки дії описані у даному документі фактично не відбувалися у момент укладення цього документу, а відбулися за іншим правочином та в інший час.

Також зазначає, що які б правовідносини не існували між позивачем та відповідачем, то з них не можна зробити висновок, що дані правовідносини оформлювалися договором позики від 13.11.2019, зокрема у зв`язку з відсутністю оригіналу договору наданого суду.

До того ж зазначає, що згідно вимог закону проценти за договором позики відповідно до статті 1048 ЦК України можна нараховувати лише у випадку, якщо позика видана у національній валюті гривні.

Разом з цим вимога про дострокове розірвання договору позики від 13.11.2019 та сама позовна заява є передчасною, оскільки в п.1 договору чітко зазначено, що позичальник зобов`язався повернути таку ж саму суму грошових коштів позикодавцеві у строк до 13.11.2022 року.

Враховуючи вищевикладене просить відмовити у задоволенні позову.

04.04.2023 ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с.58).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги уточнив та просив стягнути суму боргу без визначення грошового еквівалента та підтримав позов з підстав, зазначених у позовній заяві. Після оголошеної перерви у судове засідання не з`явився, згідно заяви, яка міститься в матеріалах справи, просить розгляд справи проводити без участі позивача та представника позивача (а.с.82).

У судовому засіданні відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали в частині суми. Зазначили, що відповідач брала в борг у позивача лише 8 000 доларів США за проханням свого сина. Крім того, зазначили, що згідно вимог закону проценти за договором позики відповідно до статті 1048 ЦК України можна нараховувати лише у випадку, якщо позика видана у національній валюті гривні, тому просили врахувати ту обставину, що уже було сплачено частину відсотків у сумі 8 150 доларів США, отже просили перерахувати цю суму у тіло боргу, а не у відсотки. Після оголошеної перерви двічі не з`явилися у судове засідання, однак, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою про наступне судове засідання та заявою про відкладення розгляду справи, яка подавалася неодноразово (а.с.113, 116-118).

Згідно п.п.1, 2 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Поважність причин неявки сторони в суд є оціночною категорією, яка вирішується судом в кожному конкретному випадку.

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки відповідача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки відповідача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Таким чином, оскільки відповідач і представник відповідача після оголошеної перерви у судове засідання не з`явилися двічі та неодноразово зверталися до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи, тому суд, ураховуючи вищевикладене, приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи у відсутність відповідача та її представника.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Встановлено, що 13.11.2019 ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 22 006 доларів США та взяла на себе зобов`язання повернути грошові кошти в строк до 13.11.2022.

На підтвердження укладання договору позики позивачем надано оригінал розписки, яка долучена до матеріалів справи (а.с.48).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (справа №6-63цс13) письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та в такій самій якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правових висновків Великої палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц (14-446цс18), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, оскільки належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Таким чином, оскільки відповідач порушила свої зобов`язання за договором позики та грошові кошти не повернула і допустила прострочення виконання грошового зобов`язання, тому позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 22 006 доларів США підлягає задоволенню.

Враховуючи, що позивачем на підтвердження позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по відсотках у розмірі 8354, 50 доларів США надано лише ксерокопію договору позики, що не є допустимим доказом, тому позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відсотках у розмірі 8354, 50 доларів США задоволенню не підлягає за недоведеністю.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 6 436, 77 грн.

Керуючись ст.ст.5, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , борг за договором позики від 13.11.2019 у розмірі 22 006 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 6 436 (шість тисяч чотириста тридцять шість) грн 77 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1 ,

АДРЕСА_1

Відповідач:

ОСОБА_2 ,

АДРЕСА_2