ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/32871/23

Провадження № 22-ц/4820/1935/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю відповідачки ОСОБА_1 ,

представниці відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 серпня 2024 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що за договором про надання банківських послуг від 18 серпня 2022 року банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 110 000 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти в установлений договором строк. ОСОБА_1 не виконала обов`язків за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 26 листопада 2023 року виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 109 736 грн 25 коп.

За таких обставин АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 109 736 грн 25 коп. заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 серпня 2024 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що 18 серпня 2022 року невстановлені особи внаслідок шахрайських дій зняли з карткового рахунку ОСОБА_1 109 736 грн 25 коп. кредитних коштів. АТ КБ «Приватбанк» не довело належними та допустимими доказами підписання ОСОБА_1 заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 18 серпня 2022 року о 12:32, на підставі якої вона отримала кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 110 000 грн. Відтак анкета-опитувальник підписана ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 :48:26, тобто вже після того, як з відкритого на її ім`я карткового рахунку були списані кошти. Отримання ОСОБА_1 у банку кредитних коштів не підтверджено, тому підстави для задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» відсутні.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі договір про надання банківських послуг, у рамках якого банк надав останній кредитний ліміт на картковий рахунок у розмірі 110 000 грн. 18 серпня 2022 року ОСОБА_1 дистанційно через додаток «Приват 24» оформила кредитну картку та самостійно переказала кредитні кошти на інший рахунок згідно вказівок невідомої особи. Докази у справі вказують на те, що саме дії відповідачки призвели до транзакцій по переказу коштів із кредитного рахунку. ОСОБА_1 не вжила необхідних заходів, не повідомила своєчасно банк і правоохоронні органи про викрадення коштів. Наявність кримінального провадження може свідчити про вчинення злочину стосовно ОСОБА_1 , а у разі встановлення обставин правопорушення та винної особи відповідачка має право звернутися до такої особи з цивільним позовом про відшкодування завданих збитків. Отже, саме ОСОБА_1 повинна нести відповідальність за здійснення платіжних операцій із перерахування кредитних коштів. Оскільки ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, то з неї на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню 109 736 грн 25 коп. неповернутого кредиту. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вказавши на законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення.

Щодо розгляду справи апеляційним судом за відсутності позивача

Відповідно до статті 372 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, пункт 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду справи.

Ухвалою від 23 вересня 2024 року справа призначена до розгляду в апеляційному суді на 30 жовтня 2024 року о 9 годині.

23 вересня 2024 року АТ КБ «Приватбанк» і його представниця, адвокатка Вонсович О.А., отримали судові повістки про виклик у судове засідання, про що свідчать довідки про доставку електронного документа (а.с. 153, 156), тобто позивач повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді.

Представниця позивача, адвокатка Вонсович О.А., звернулася до суду апеляційної інстанції з клопотанням про відкладення (перенесення) розгляду справи посилаючись на те, що вона не може прибути в судове засідання через військовий стан, а її клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції не задоволено.

Оскільки поважність причини неявки представниці АТ КБ «Приватбанк», адвокатки Вонсович О.А., у судове засідання не встановлена, а банк реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, то, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу в даному судовому засіданні.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, не застосував норми статей 11, 12 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (далі - Закон №675-VIII), статті 614 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 38 Закону України від 30 червня 2021 року №1591-IX «Про платіжні послуги» (далі - Закон №1591-IX), неправильно витлумачив норми статей 207, 526, 1054 ЦК України та не дотримався приписів статті 81 ЦПК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_1 тривалий час є клієнткою АТ КБ «Приватбанк» за договором банківського обслуговування. Водночас ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України.

18 серпня 2022 року АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 підписали заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, за змістом якої банк надав ОСОБА_1 кредит на картковий рахунок у межах ліміту кредитування 110 000 грн під 42% річних строком на 12 місяців з пролонгацією. У свою чергу відповідачка зобов`язалася повернути кредит мінімальними обов`язковими платежами (розмір мінімального обов`язкового платежу - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн щомісячно; у разі прострочення починаючи з другого місяця прострочення - 10% від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно.

Того ж дня ОСОБА_1 зняла з кредитного рахунку 109 736 грн 25 коп.

Наразі ОСОБА_1 не повернула банку кредитні кошти.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Із положень статті 11 Закону №675-VIII (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).

В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Зібрані докази вказують на те, що 18 серпня 2022 року о 12:35 між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 був укладений в електронній формі кредитний договір шляхом приєднання відповідачки до запропонованих банком умов кредитування. Договір був укладений сторонами через систему дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приат24. При цьому ОСОБА_1 о 12:32 підписала запропоновану банком заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг із застосуванням одноразового пароля, направленого банком їй на фінансовий номер телефону НОМЕР_1 .

Відтак, АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо.

Тоді ж АТ КБ «Приватбанк» оформило на ім`я ОСОБА_1 кредитну карту «Універсальна» НОМЕР_2 та перерахувало на кредитний рахунок відповідачки кошти у розмірі 110 000 грн.

18 серпня 2022 року ОСОБА_1 п`ятьма траншами (з 12:50 до 13:40) переказала 109 736 грн 25 коп. кредитних коштів на картковий рахунок НОМЕР_3 в Акціонерному товаристві «Кредобанк» (дані отримувача не відомі).

Після закінчення строку кредитування ОСОБА_1 не повернула банку отриманий кредит.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 109 736 грн 25 коп.

Твердження ОСОБА_1 про відсутність її зобов`язання з повернення кредитних коштів, які були зняті з її карткового рахунку внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб, не заслуговують на увагу.

Статтею 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до частини двадцятої статті 38 Закону №1591-IX користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

В силу Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164:

- користувач зобов`язаний: зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень; надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором. (пункт 136);

- користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом (пункт 140);

- власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (пункт 146).

Аналіз указаних нормативно-правових актів, які є спеціальними для спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу. Лише наявність обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності.

Такі правові висновки висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 4 жовтня 2024 року (справа №337/6010/23).

Із матеріалів проведеної в АТ КБ «Приватбанк» службової перевірки та кримінального провадження №0000510 від 18 серпня 2022 року (а.с. 60, 61-62, 82) слідує, що 18 серпня 2022 року ОСОБА_1 здійснила авторизацію в Приват24 з типового для неї девайсу «deviceModel»: М2010J19SY|REDMI, увійшла в акаунт шляхом коректного введення свого логіну та паролю. Після авторизації даних ОСОБА_1 сформувала та підписала заяву про приєднання до Умов та Правил на надання банківських послуг, після чого банк відкрив кредитний рахунок і оформив кредитну карту. Надалі ОСОБА_1 здійснила п`ять трансакцій із перерахування кредитних коштів на інший рахунок, при цьому відповідачка тільки через відомий їй ключ доступу створила та підтвердила ці платежі.

За змістом заяви ОСОБА_1 на адресу АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 81/на звороті/) вона здійснила операції з перерахуванням кредитних коштів за вказівкою невстановленої особи.

Згідно постанови дізнавача від 18 серпня 2022 року (а.с. 61-62) ОСОБА_1 визнано потерпілою у кримінальному провадженні №0000510 саме за фактом заволодіння її коштами з банківського рахунку.

Зазначені докази доводять, що ОСОБА_1 своїми діями сприяла невстановленій особі незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції з переказу кредитних коштів. Це є підставою для покладення на відповідачку зобов`язання за кредитним договором.

Вказані фактичні обставини та норми закону залишилися поза увагою суду першої інстанції, який помилково дійшов висновку про необґрунтованість позову банку.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не врахував чинні норми закону та помилково керувався тим, що позов АТ КБ «Приватбанк» є необґрунтованим, а тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

З ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути 109 736 грн 25 коп. заборгованості за кредитним договором.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання щодо зміни розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено повністю, то з ОСОБА_1 на користь банку слід присудити 2 684 грн судового збору за подання позову та 3 220 грн 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього - 5 904 грн 80 коп. (2684,00+3220,80).

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, розподіл судових витрат між сторонами змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження - 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 14360570) 109 736 гривень 25 копійок заборгованості за кредитним договором і 5 904 гривні 80 копійок судового збору, а всього - 115 641 гривню 05 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 1 листопада 2024 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.М. Костенко

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Продан Б.Г.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 27