ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9990/24 Справа № 212/6970/24 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 212/6970/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від мені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 серпня 2024 року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 28 серпня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ін. працював на підприємстві відповідача з 17 серпня 2012 року по 09 серпня 2019 року прохідником на шахті «Ювілейна» в умовах впливу шкідливих факторів, отримав професійні захворювання радикулопатію попереково-крижову та шийну, хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії.

Довідками МСЕК від 10 червня 2024 року позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності, третю групу інвалідності безстроково, визначено потребу в санаторно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні, забезпеченні виробами медичного призначення.

Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя. Позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичні страждання та біль через важкість самопочуття та особливості лікування

На підставі наведеного вище позивач вважає, що йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 520 000 грн, яку просить стягнути з відповідача на свою користь,без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 130 000 грн, без рахування податку з доходу фізичних осіб, та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 1 300 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Заборський О.В., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності, позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Відзив на апеляційну скаргу не подано. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 8 500 грн, оскільки оскаржуваним рішенням питання щодо судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу, не вирішено.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ПрАТ «Суха Балка» - адвоката Заклецького В.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника позивача та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено та з матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_1 працював прохідником на шахті «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка» у шкідливих умовах праці, а саме: з 17 серпня 2012 року по 09 серпня 2019 року.

25 березня 2024 року було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) ОСОБА_1 : радикулопатії попереково-крижової та шийної, хронічного обструктивного захворювання легень першої стадії. Причиною професійних захворювань в акті зазначено важкість праці, аерозоль переважно фіброгенної дії. Обставиною виникнення профзахворювань слугував профмаршрут: з 03 листопада 2003 року 19 січня 2010 року - машиніст бурової установки ш. ім. Леніна, ШБУ, ш. Гвардійська ПАТ «КЗРК»; 19 січня 2010 року 24 лютого 2011 року - бурильник шпурів ш. Гвардійська ПАТ «КЗРК»; 19 квітня 2011 року -11 червня 2012 року - гірничий майстер ПП «Світекс»; 13 червня 2012 року 13 серпня 2012 року - прохідник ТОВ «Криворіжшахтобуд».

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААГ № 573663 від 10 червня 2024 року та довідки МСЕК серії 12 ААА № 130022 від 10 червня 2024 року позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких 50% радикулопатія, 15% ХОЗЛ, третю групу інвалідності безстроково, визначено потребу в санаторно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні, забезпеченні виробами медичного призначення, спостереженні та лікуванні у сімейного лікаря, невролога, протипоказано важку фізичну працю, тривалу ходу, вимушену позу, переохолодження, працю в умовах виробничого пилу.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним на виробництві відповідача професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту форми П-4, обставиною виникнення профзахворювань слугував профмаршрут: з 03 листопада 2003 року 19 січня 2010 року - машиніст бурової установки ш. ім. Леніна, ШБУ, ш. Гвардійська ПАТ «КЗРК»; 19 січня 2010 року 24 лютого 2011 року - бурильник шпурів ш. Гвардійська ПАТ «КЗРК»; 19 квітня 2011 року -11 червня 2012 року - гірничий майстер ПП «Світекс»; 13 червня 2012 року 13 серпня 2012 року - прохідник ТОВ «Криворіжшахтобуд»..

Отже, роботодавець ПрАТ «Суха Балка», під час роботи позивача на своєму підприємстві протягом 7 років, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли, зокрема, з вини ПрАТ «Суха Балка», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування.

Так, у зв`язку з захворюванням позивач втратив своє здоров`я, яке не підлягає відновленню через суттєві та безповоротні зміни в його організмі, переносить постійні болі, курси лікування забирають багато часу, віднімають багато сил та енергії, змушують витрачати великі суми коштів на лікування. Все це негативно позначається на душевному та фізичному стані.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Таким чином, судом вірно встановлено порушення ПрАТ «Суха Балка» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійних захворювань, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000 грн.

Врахувавши вищевикладене, суд першої інстанції, прийнявши до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, працю в шкідливих умовах праці протягом 7-ми років на ПрАТ «Суха Балка», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, що потягло втрату працездатності у загальному розмірі 65 %, з визнанням позивача особою з інвалідністю третьої групи, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, вірно визначив розмір моральної шкоди у сумі 130 000 грн, що є справедливим у даній ситуації.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги представника позивача про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Аргументи апеляційної скарги представника позивача в частині необґрунтованості розміру моральної шкоди не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі представника позивача в частині необґрунтованості розміру моральної шкоди зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Разом з тим, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що оскаржуваним рішенням питання щодо судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу, не вирішено.

Так, відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На виконання вказаних вимог закону представником позивача надано суду першої інстанції договір про надання правничої допомоги та на представлення інтересів від 02 липня 2024 року, укладеного з адвокатом Заборським О.В.; розрахунок витрат на правничу допомогу за Договором про надання правничої допомоги та на представлення інтересів від 02 липня 2024 року, складений 10 липня 2024 року, та Акт приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору про надання правничої допомоги та на представлення інтересів від 02 липня 2024 року, згідно яких адвокат Заборський О.В. надав позивачу наступну правничу допомогу: консультації (шляхом зустрічей та в телефонному режимі) щодо складання та подачі позовної заяви, судової практики та перспектив тривалістю 2 години вартістю 1 000 грн, попереднє опрацювання матеріалів та законодавчої бази, що регламентує спірні правовідносини тривалістю 3 години вартістю 1 500 грн, підготовка правової позиції, збір доказів, перевірка та підготовка документів тривалістю 3 години вартістю 1 500 грн, складання позовної заяви з урахуванням останніх позицій Верховного суду тривалістю 5 годин вартістю 2 500 грн, судове представництво (подання позову до суду, контроль розгляду справи, подання процесуальних заяв тощо) тривалістю 2 години вартістю 2 000 грн; прибутковий касовий ордер від 10 липня 2024 року та квитанцію до прибуткового касового ордера від 10 липня 2024 року про сплату позивачем грошових коштів у розмірі 8 500 грн (а.с.35-28).

Проте судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не було вирішено питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, тому колегія суддів, враховуючи співмірність складності справи та виконаних адвокатом робіт адвокатом, враховуючи пропорційність задоволення позовних вимог позивача, приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги у розмірі 3 500 грн.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 520 000 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від мені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 серпня 2024 року змінити в частині розподілу судових витрат.

Доповнити резолютивну частину рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 серпня 2024 року абзацом наступного змісту: «Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн.»

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2024 року.

Головуючий:

Судді: