Провадження №: 4-с/755/137/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" грудня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретарів - Булгакової Є.І., Лазоришин А.В.,

скаржника - ОСОБА_1 ,

представника стягувача - Корнієнко С.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання провести перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, суб`єкт оскарження: старший державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондар Олександр Дмитрович, стягувач: ОСОБА_3 , -

у с т а н о в и в:

16.08.2024 року скаржник через засоби поштового зв`язку звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Ухвалою суду від 29.08.2024 року скаргу було залишено без руху.

Ухвалою суду від 18.09.2024 року відкрите провадження у справі, призначено скаргу до судового розгляду, а також витребувано матеріали виконавчого провадження.

У своїй скарзі скаржник просить визнати дії державного виконавця щодо проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП НОМЕР_1 неправомірними та зобов`язати державного виконавця провести перерахунок заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням квитанцій від 10.09.2012 року (1000,00 грн.), від 09.10.2012 року (1000,00 грн.), від 09.11.2012 року (1000,00 грн.), від 10.12.2012 року (1000,00 грн.), від 10.02.2014 року (1000,00 грн.), від 09.04.2014 року (1000,00 грн.), від 12.05.2014 року (1000,00 грн.), від 10.06.2014 року (1000,00 грн.), від 09.10.2014 року (1000,00 грн.), від 10.11.2014 року (1000,00 грн.), від 09.02.2015 року (1000,00 грн.).

Вимоги скарги мотивовано тим, що скаржник будучи боржником у ВП НОМЕР_1 звернувся до державного виконавця із заявою про здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та подав квитанції про їх сплату. У відповідь державний виконавець здійснив розрахунок заборгованості від 15.08.2024 року, згідно якого станом на 01.08.2024 року заборгованість становить 23282,50 грн. Однак, в означеному розрахунку заборгованості виконавець не врахував квитанції про оплату аліментів, які надавались боржником: від 10.09.2012 року (1000,00 грн.), від 09.10.2012 року (1000,00 грн.), від 09.11.2012 року (1000,00 грн.), від 10.12.2012 року (1000,00 грн.), від 10.02.2014 року (1000,00 грн.), від 09.04.2014 року (1000,00 грн.), від 12.05.2014 року (1000,00 грн.), від 10.06.2014 року (1000,00 грн.), від 09.10.2014 року (1000,00 грн.), від 10.11.2014 року (1000,00 грн.), від 09.02.2015 року (1000,00 грн.). Неврахування державним виконавцем зазначених квитанцій у розрахунку заборгованості від 15.08.2024 року порушує права боржника, не відповідає дійсним обставинам справи, а стягувач на невраховані державним виконавцем суми вимагає нарахування штрафних санкцій (пені).

Згідно наявних в матеріалах справи письмових пояснень представника стягувача, сторона стягувача просить відмовити у задоволенні скарги посилаючись на те, що незрозуміло який саме розрахунок заборгованості має на увазі боржник та чи звертався він до державного виконавця з вимогами про здійснення перерахунку в позасудовому порядку. Також представник вважає, що боржником пропущений процесуальний строк для звернення до суду зі скаргою. Представник вказує, що у поданих боржником квитанціях відсутнє підтвердження сплати ними аліментів, а в частині квитанцій платником є ОСОБА_3 , а не скаржник. Крім того, відсутнє підтвердження зарахування коштів за поданими квитанціями на картковий рахунок стягувача в рахунок оплати аліментів на утримання спільної дитини сторін.

В судовому засіданні боржник підтримав вимоги своєї скарги, просить скаргу задовольнити і додатково пояснив суду, що державний виконавець вибірково врахував подані платником аліментів квитанції. 11 квитанцій не було враховано і на ці кошти стягувачем нараховано пеню. Боржник стверджує, що не має прострочення сплати аліментів.

Представник стягувача в судовому засіданні заперечує проти задоволення скарги та зазначає, що боржником пропущений строк звернення до суду з відповідною скаргою, подані боржником квитанції вже були предметом розгляду суду апеляційної інстанції та взагалі відсутні докази зарахування коштів на рахунок стягувача.

Суд, вислухавши пояснення скаржника та представника стягувача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі письмові докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, всебічно та об`єктивно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Як убачається з матеріалів справи, на виконанні Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа виданого 18.02.2022 року Дніпровським районним судом м. Києва на виконання рішення від 09.11.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 09 жовтня 2009 і до її повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

24.05.2024 року боржник звернувся до державного виконавця з заявою в якій просив врахувати у сплату аліментів у ВП НОМЕР_1 наступні квитанції: від 10 вересня 2012 року, від 09 жовтня 2012 року, від 09 листопада 2012 року, від 10.12.2012 року, від 10.02.2014 року. від 09 квітня 2014 року, від 12 травня 2014 року, від 10 червня 2014 року, від 09 жовтня 2014 року, від 10 листопада 2014 року та від 09 лютого 2015 року.

До своєї скарги боржник додав копії квитанцій: від 10 вересня 2012 року на суму 1000,00 грн., від 09 жовтня 2012 року на суму 1000,00 грн., від 09 листопада 2012 року на суму 1000,00 грн., від 10.12.2012 року на суму 1000,00 грн., від 10.02.2014 року на суму 1000,00 грн., від 09 квітня 2014 року на суму 1000,00 грн., від 12 травня 2014 року на суму 1000,00 грн., від 10 червня 2014 року на суму 1000,00 грн., від 09 жовтня 2014 року на суму 1000,00 грн., від 10 листопада 2014 року на суму 1000,00 грн. та від 09 лютого 2015 року на суму 1000,00 грн.

Убачається, що вказані квитанції та зазначені у них суми державним виконавцем у розрахунку заборгованості від 15.08.2024 року не враховані.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

За змістом ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ст. 451 ЦПК України).

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За змістом ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Стосовно посилань сторони стягувача на те, що боржником пропущений строк для звернення до суду із відповідною скаргою, суд вважає, що такі посилання є необґрунтованими, оскільки до скарги додано розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 15.08.2024 року, а скарга подана до суду через засоби поштового зв`язку 16.08.2024 року.

На переконання суду, відлік строку звернення до суду зі скаргою у даному випадку починається не від дня звернення боржника до державного виконавця із заявою про врахування квитанцій в рахунок оплати аліментів, а з дня отримання ним розрахунку від 15.08.2024 року, у якому такі квитанції державним виконавцем не враховані.

Разом з цим, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні скарги, з огляду на наступне.

У поданих квитанціях від 10.09.2012 року, від 09.10.2012 року, від 09.11.2012 року, від 10.12.2012 року, від 09.10.2014 року, від 09.04.2014 року, від 12.05.2014 року платником зазначена ОСОБА_3 .

Відомостей про сплату коштів ОСОБА_1 вказані квитанції не містять, призначеннями платежів є «полонення карткового рахунку ОСОБА_3 ».

Інші квитанції від 10.06.2014 року, від 10.11.2014 року, від 09.02.2015 року, від 10.02.2014 року, не підтверджують сплату аліментів скаржником на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки в призначеннях платежів квитанцій зазначено: «поповнення карткового рахунку ОСОБА_3 ».

Відомостей, що вказані суми грошових коштів були перераховані ОСОБА_3 на виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вказаних квитанція немає.

З огляду на викладене, державний виконавець здійснюючи розрахунок заборгованості зі сплати аліментів датований 15.08.2024 року, вірно не врахував суми зазначені у вказаних вище квитанціях в рахунок сплати скаржником аліментів на утримання його дитини, оскільки зміст цих квитанцій не підтверджує сплату боржником саме аліментів, а в частині квитанцій скаржник взагалі не зазначений платником.

Таким чином, дії державного виконавця щодо неврахування сум зазначених у поданих боржником квитанціях в рахунок сплати аліментів є правомірними і відповідно відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 18, 76-81, 259-261, 353-355, 447-451 ЦПК України, ст. 195 СК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання провести перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, суб`єкт оскарження: старший державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондар Олександр Дмитрович, стягувач: ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 04.12.2024 року.

Суддя -