Справа №701/1256/24
Номер провадження2/701/511/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2024 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - Костенка А. І.

за участю секретаря - Брітан О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Маньківської селищної ради с-ще Маньківка Уманського раойну Черкаської області треті особи: Квартирно-експлуатаційний відділ, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Благодатне 6" про визнання права власності на майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідача та третіх осіб про визнання права власності на майно за набувальною давністю.

На підставу своїх вимог спираються на те, що 28 грудня 2004 року Білоцерківською КЕВ (Квартирно-експлуатаційний відділ) було видано ОСОБА_1 (далі Позивач) ордер № 16 на житлове приміщення із трьох кімнат загальною жилою площею 51,1 кв. метрів у квартирі АДРЕСА_1 (на теперішній час Благодатна) із складом сім`ї 3 особи: дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_5 . Вищевказаний ордер видавався у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким визначено імперативну норму згідно якої військовослужбовці забезпечуються жилими приміщеннями державою; до одержання постійного жилого приміщення військовослужбовцям надаються службові приміщення. Законом України від 24.06.2004 року № 1865-ІV «Про внесення змін до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» внесено зміни в редакцію вказаної статті і встановлено, що військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються житловими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства, а також що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання. Постаново КМУ від 03.08.2006 року № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, згідно вимог якого також визначено імперативно положення щодо забезпечення отримання житла для постійного проживання за наявності вислуги на військовій службі понад 20 років. Відповідно до п. 11 вказаного Порядку, житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень; виключення житлових приміщень з числа службового проводиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у містах ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу. Відповідно списку надання житла для постійного проживання, шляхом виключення його з числа службових, затвердженого 21.06.2022 року заступником Міністра оборони України, квартира АДРЕСА_2 (бувшого Маньківського) надана позивачу, тобто ОСОБА_1 зі складом сім`ї 4 особи. Надання вказаної квартири позивачам також підтверджується Витягом зі списку розподілу житлової площі для постійного проживання в Уманському гарнізоні, погоджений протоколом засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями. 06.07.2022 року квартирноексплуатаційний відділ звернувся до Маньківської селищної ради з клопотанням щодо виключення квартири АДРЕСА_2 з числа «службової» Міністерства оборони України. Рішенням виконавчого комітету Маньківської селищної ради від 14.07.2022 року № 103-22 дана квартира виключена з числа службових. 06.03.2024 року квартирно-експлуатаційним відділом направлено лист за № 861 до Маньківської селищної ради про делегування повноважень щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_1 та членам його сім`ї, тобто позивачам. Позивач звернувся до Маньківської селищної ради з клопотання про передачу у власність вказаної квартири, однак листом від 29.10.2024 року № 02-17/2303 йому відмовлено в цьому у зв`язку з тим, що дана квартира не є власністю громади та відсутній орган приватизації. Починаючи із червня 2005 року і по сьогоднішній день Позивачі продовжують проживати у вищевказаній квартирі на постійній основі, оплачують комунальні послуги, проводить ремонт житла. 01.04.2005 року між позивачем та Маньківським виробничим управлінням житлово-комунального господарства було укладено Договір № 1151 про надання послуг з централізованого постачання та водовідведення. 10.09.2013 року між Позивачем ОСОБА_1 , та ПАТ «Уманьгаз» було укладено Договір про надання послуг з газопостачання № 2528 відповідно до якого постачальник бере на себе зобов`язання постачати споживачеві природний або скраплений газ. Платежі за комунальні послуги сплачуються Позивачем у повному обсязі. Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 . Відповідно до вищевказаного технічного паспорту загальна площа квартири становить 98,3 кв.м., з яких житлова 51,6 кв.м. Інвентаризаційна вартість квартири складає 600000 грн. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , ні за ким не зареєстровано, відомості про власників відсутні. Відповідно до інформації, наданої Маньківською селищною радою від 29.10.2024 року спірна квартира не належить до власності Маньківської селищної ради. Відповідно довідок ТВБВ № 10023/0186 та «Ощадбанк» позивачі право приватизації житла не використали. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. У зв`язку із тим, що спірна квартира не належить Маньківській селищній раді що підтверджується наявною відповіддю, позивачі не можуть скористатися правом приватизації, що і змусило позивачів звернутись з відповідним позовом до суду.

Позивачі до суду не з`явилися, але в своїй позовній заяві просили справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача Маньківської селищної ради в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву згідно якої позовні вимоги позивача визнає та просить справу слухати у його відсутності.

Представник третьої особи Квартирно-експлуатаційного відділу в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, згідно якої не заперечує проти задоволення позову та просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Представник третьої особи Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Благодатне 6" в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, згідно якої не заперечує проти задоволення позову та просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини:

28 грудня 2004 року Білоцерківською КЕВ (Квартирно-експлуатаційний відділ) було видано ОСОБА_1 ордер № 16 на житлове приміщення із трьох кімнат загальною жилою площею 51,1 квадратних метрів у квартирі АДРЕСА_1 (на теперішній час Благодатна) із складом сім`ї 3 особи: дружина - ОСОБА_2 , дочка - ОСОБА_5 (а.с. 20). Вищевказаний ордер видавався у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким визначено імперативну норму згідно якої військовослужбовці забезпечуються жилими приміщеннями державою; до одержання постійного жилого приміщення військовослужбовцям надаються службові приміщення. Законом України від 24.06.2004 року № 1865-ІV «Про внесення змін до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» внесено зміни в редакцію вказаної статті і встановлено, що військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються житловими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства, а також що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання. Постаново КМУ від 03.08.2006 року № 1081 затверджено Порядок забезпечення військо службовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, згідно вимог якого також визначено імперативно положення щодо забезпечення отримання житла для постійного проживання за наявності вислуги на військовій службі понад 20 років. Відповідно до п. 11 вказаного Порядку, житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень; виключення житлових приміщень з числа службового проводиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у містах ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу. Відповідно списку надання житла для постійного проживання, шляхом виключення його з числа службових, затвердженого 21.06.2022 року заступником Міністра оборони України, квартира АДРЕСА_2 (бувшого Маньківського) надана позивачу, тобто ОСОБА_1 зі складом сім`ї 4 особи (а.с. 21). Надання вказаної квартири позивачам також підтверджується Витягом зі списку розподілу житлової площі для постійного проживання в Уманському гарнізоні, погоджений протоколом засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (а.с. 22-25, 26). 06.07.2022 року квартирноексплуатаційний відділ звернувся до Маньківської селищної ради з клопотанням щодо виключення квартири АДРЕСА_2 з числа «службової» Міністерства оборони України (а.с. 27). Рішенням виконавчого комітету Маньківської селищної ради від 14.07.2022 року № 103-22 дана квартира виключена з числа службових (а.с. 28). 06.03.2024 року квартирно-експлуатаційним відділом направлено лист за № 861 до Маньківської селищної ради про делегування повноважень щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_1 та членам його сім`ї, тобто позивачам (а.с. 29). Позивач звернувся до Маньківської селищної ради з клопотання про передачу у власність вказаної квартири, однак листом від 29.10.2024 року № 02-17/2303 йому відмовлено в цьому у зв`язку з тим, що дана квартира не є власністю громади та відсутній орган приватизації (а.с. 30). Починаючи із червня 2005 року і по сьогоднішній день Позивачі продовжують проживати у вищевказаній квартирі на постійній основі, оплачують комунальні послуги, проводять ремонт житла. 01.04.2005 року між позивачем ОСОБА_1 , та Маньківським виробничим управлінням житлово-комунального господарства було укладено Договір № 1151 про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення (а.с. 40). 10.09.2013 року між позивачем ОСОБА_1 , та ПАТ «Уманьгаз» було укладено Договір про надання послуг з газопостачання № 2528 відповідно до якого постачальник бере на себе зобов`язання постачати споживачеві природний або скраплений газ (а.с. 41). Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 31-33). Відповідно до вищевказаного технічного паспорту загальна площа квартири становить 98,3 кв.м., з яких житлова 51,6 кв.м. Інвентаризаційна вартість квартири складає 600 000 грн., (а.с. 34-35). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ні за ким не зареєстровано, відомості про власників відсутні (а.с. 36). Відповідно до інформації, наданої Маньківською селищною радою від 29.10.2024 року, спірна квартира не належить до власності Маньківської селищної ради. Відповідно довідок ТВБВ № 10023/0186 та «Ощадбанк» позивачі право приватизації житла не використали (а.с. 38-39). У зв`язку із тим, що спірна квартира не належить Маньківській селищній раді, що підтверджується наявною відповіддю, позивачі не можуть скористатися правом приватизації.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією висловленою в п. п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», що особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 вказано, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

У подальшому ця правова позиція була неодноразово підтверджена та розвинута Верховним Судом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 зазначила, зокрема: правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; обросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю; для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація) (п. 43); аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків; при вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом; володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном; крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього (п. 46); звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю; підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність; наявність у володільця певного юридичного титулу, володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник; володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (п. п. 47, 55); якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном (п. 48); відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння; при цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння; володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник (п. 50); давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим; тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи; для нерухомого майна такий строк складає десять років (п. 52); набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності (п. 54).

Аналогічні правові позиції Верховний Суд висловив і в ряді інших своїх судових рішень, а в постанові від 28.04.2020 у справі № 552/1354/18 вказав також на те, що: за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування; не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини підтверджені належними та допустимими доказами в їх сукупності, суд приходитьдо висновку, що позивачі добросовісно заволоділи чужим майном, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_3 , і продовжує відкрито та безперервно ним володіти більше десяти років не маючи відповідних правових підстав, при цьому поводиться з вказаним нерухомим майном як власник.

Враховуючи, що позивачами доведено наявність сукупності обставин, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, а саме їх добросовісне, відкрите та безперервне володіння нерухомим майном, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 328, 335, 344 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованим та жителем АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованою та жителькою АДРЕСА_3 ), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованою та жителькою АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованим та жителем АДРЕСА_3 ) право спільної сумісної власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме: квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя А. І. Костенко