КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 760/18128/16-ц

номер провадження №22-ц/824/8186/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
Учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року /суддя Усатова І.А./

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И В:

24 жовтня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду до ОСОБА_2 та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики у вигляді грошового еквіваленту одного кілограма золота, з урахуванням відсотків - 1 418 205 гривень 67 копійок та покласти на ОСОБА_2 сплату ОСОБА_3 понесені нею витрати у вигляді сплати судового збору та витрати на правову допомогу. /т. 1 а.с. 79/

29 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про визнання дійсним договору купівлі - продажу та визнання права власності на 1 кілограм лому золота.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 один кілограм золота, який обраховувався на момент подання позову у грошовому еквіваленті за офіційним курсом НБУ у розмірі 1 048 305, 88 гривень, з урахуванням вартості за офіційним курсом НБУ у грошовому еквіваленті одного кілограма золота на момент повернення позики за розпискою від 02.04.2012; проценти за користування позикою у розмірі у розмірі 360 899,79 грн.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 450 грн та судовий збір у розмірі 6 890,00 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі відмовлено. / т. 2 а.с. 48-53/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, закрити провадження у справі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що відповідно до розписки, в борг було взято один кілограм золота, не вказаної проби, у невизначеної особи, з умовою сплачувати 1% вартості золота в місяць. Будь-яких відомостей про отримання ним позики від ОСОБА_3 матеріали справи не містять. Відсутні також і будь-які родові ознаки золота. Вказував, що ним добросовісно виконувались зобов`язання та сплачувались кошти за товар і станом на 07.02.2017 р. ОСОБА_3 виплачено кошти на загальну суму 354674, 40 грн, що підтверджується актами звірки та розписками. Окремо зазначав, що в судовому засіданні 19.02.2020 р. ОСОБА_3 не передавала суду оригінали банківських документів щодо підтвердження наявності у неї до передачі відповідачу золотих злитків. Наголошував і на правовій позиції ВСУ №6-38цс14 про те, що зобов`язання за договором вкладу у банківському металі - золоті не є грошовими зобов`язаннями, оскільки не передбачено передачі грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, тому до таких правовідносин ст. 625 ЦК України не застосовується.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, просив перенести судове засідання у зв`язку з необхідністю залучення нового представника.

Апеляційний суд відхиляє вказане клопотання, як таке, в обґрунтування якого не покладено жодного доказу, зокрема, підтвердження розірвання договору про надання правової допомоги.

Тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню в частині задоволених позовних вимог первісного позову, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 02 квітня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір, на підставі розписки наданої позичальником позикодавцеві. За умовами розписки відповідач взяв у позивача один кілограм золота та зобов`язувався виплачувати щомісячно 1% з розрахунку 10 грамів золота, які переведені в грошовий еквівалент та повернути ОСОБА_3 за її вимогою (через місяць з дня вимоги) чи у випадку закінчення проекту.

Задовольняючи вимоги первісного позову, суд першої інстанції керувався вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, про те, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З точки зору закону в разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому 1 кг золота позивач надав суду копію розписки від 02.04.2012.

Також позивач в судовому засіданні пояснила, що мала у власності банківське золото в злитках по 100 грам, факт отримання золота та умови прийнятих відповідачем зобов`язань зафіксовано та підтверджується наданою відповідачем розпискою. Стосовно обрахунку відсотків за час затримання повернення боргу, при розрахунку заборгованості було враховано те, що відповідач декілька разів повертав відсотки за користування позикою, а саме 08.02.2017 року - 10 256,20 грн., 370 доларів США - 03.01.2017 року (що становило 10 0 60 грн. 62 коп, так як офіційний курс долара становив 27,190858 грн. за 1 долар США), 25 000 грн. та 1 тисячу доларів США (що становило 23 146 грн. 84 коп., так як офіційний курс долара становив 23,146841 грн. за 1 долар США)- 23.12.2015 року, 350 доларів США (що становило 8 973 грн. 37 коп., так як офіційний курс долара становив 25,638209 грн. за 1 долар США) - 02.12.2016 року та 350 доларів США(що становило 8 930 грн. 40 коп., так як офіційний курс долара становив 25,515438 грн. за 1 долар США) - 01.11. 2016 року.

Суд першої інстанції вказані розрахунки прийняв.

Оскільки на порушення норм закону та умов договору позики відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, позику у визначений договором строк не повернув, суд першої інстанції дійшов висновків, що у позивача наявні підстави вимагати виконання умов договору із застосуванням встановленим законом правових наслідків його неналежного виконання.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що відповідач заборгував позивачеві по виплаті відсотків за користування позикою грошову суму у розмірі 360 899,79 гривень, заборговану з квітня 2012 року по серпень 2018 року з урахуванням часткових виплат відповідачем відсотків згідно до розписок наданих відповідачем і які визнані позивачем, а отже, позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Так, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18).

За змістом розписки у матеріалах справи, 02 квітня 2012 року ОСОБА_2 взяв один кілограм золота та зобов`язувався виплачувати щомісячно 1% з розрахунку 10 грамів золота, які переведені в грошовий еквівалент та повернути ОСОБА_3 за її вимогою (через місяць з дня вимоги) чи за закінченням проекту. /т. 1 а.с. 6/

Вказана розписка свідчить про те, що між сторонами існують також і інші правовідносини, а сама розписка не містить індивідуально визначених родових ознак золота, та не свідчить про те, що вказане золото береться саме у позику.

Крім того, за змістом розписки 02 квітня 2012 року ОСОБА_2 взяв один кілограм золота та зобов`язувався повернути ОСОБА_3 за її вимогою (через місяць з дня вимоги) чи за закінченням проекту.

Отже предметом передачі був кілограм золота, інших родових ознак не було.

Клопотання представника позивача про приєднання до матеріалів справи квитанції на золоті злитки, апеляційним судом відхилене, оскільки апеляційний суд переглядає справу в межах розгляду суду першої інстанції, вказані квитанції до справи не долучено. Крім того, апеляційний суд повторює, що родові ознаки золота в розписці не прописані, отже квитанції на злитки не є належним доказом у справі.

Звертаючись з позовними вимогами, ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики у вигляді грошового еквіваленту одного кілограма золота, з урахуванням відсотків - 1 418 205 гривень 67 копійок. /а.с. 79/

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За своїм юридичним змістом укладений між сторонами договір є договором позики та відповідає змісту ст. 1046 ЦК України, якою визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 ЦК річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 ЦК України, річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Предметом договору позики можуть бути як грошові кошти, так й інші рухомі речі, що визначені родовими, а не індивідуальними ознаками (як, наприклад, у позовах про витребування майна з чужого незаконного володіння). Тобто майно, яке є предметом позики, переходить у власність позичальника та перестає бути об`єктом власності позикодавця, який має право претендувати лише на повернення аналогічних за кількістю речей того ж роду і такої ж якості, а не того самого майна, що було передане в позику.

Судом встановлено, що предметом договору позики є золото, опис якого, в наданих відповідачем розписках, зводиться лише до характеристик його ваги. Жодних родових або індивідуальних ознак як, наприклад, назва виробу, маркування, клеймування тощо, стороною позивача не вказується.

Тобто, виходячи з правової природи договору, позивач має право вимагати повернення таку ж саму кількість золота, а не еквівалент золота 959 проби у грошах.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідач зобов`язувався повернути саме золото в зазначеній кількості, а не його грошовий еквівалент.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до положень статей 524, 533, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В даному випадку передача та повернення у подальшому кілограма золота не є грошовим зобов`язанням, виходячи зі змісту розписки.

Право визначити предмет і підстави позову належить позивачу, і ОСОБА_3 скористалася цим правом, пред`явивши вимоги про стягнення коштів, однак обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає матеріально-правовим способам його захисту, вимог про повернення кілограма золота нею не заявлено. Відтак, у даній справі позивачем обрано невірний спосіб захисту права, тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за зустрічним позовом про визнання дійсним договору купівлі - продажу та визнання за ним право власності на 1 кілограм лому золота, суд першої інстанції дійшов вірних висновків.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 просив визнати дійсним договір купівлі - продажу від 02.04.2012 та визнати за ним право власності на один кілограм лому золота.

На підтвердження укладання договору купівлі - продажу ОСОБА_2 до суду доказів не надав. Наявна лише розписка, оцінку якій надано вище.

Посилання на те, що розписка від 02.04.2012 свідчить про придбання ОСОБА_4 лому золота не підтверджується доказами, натомість текст розписки від 02.04.2012 доводить той факт, що ним було взято у ОСОБА_3 один кілограм золота.

Розписки про виплату 1% вартості золота в місяць не підтверджені іншими доказами саме як оплата за золото ОСОБА_2 , тобто, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги зустрічного позову не доведені.

Нормами Цивільного кодексу України передбачено вимоги для укладання правочинів до яких відноситься договір купівлі - продажу, так за ст. 203 ЦК України необхідно додержуватись вимог необхідних для чинності правочину. Зміст договору не може суперечити законодавству, інтересам суспільства, особи повинні мати необхідну дієздатність, учасники укладання правочину повинні мати вільне волевиявлення, що відповідає їх внутрішній волі, правочин повинен бути у формі, встановленій до дії закону, він повинен бути спрямованим на реальне настання правових наслідків обумовленим правочином.

Кожна сторона по справі повинна надати докази які підтверджують ті обставини на які вона посилається. ОСОБА_2 зазначає у своєму позові про укладання договору купівлі - продажу, нормами ЦК України такий договір сторонами укладається в письмовій формі, покупець та продавець такий договір скріплюють своїми підписами, чим підтверджують свої наміри, предмет продажу, його якість, вид, кількість та обов`язково ціну і порядок розрахунку і момент переходу права власності на річ яка є предметом купівлі - продажу. ОСОБА_2 не надав суду жодного документу, який відповідає вказаним вимогам і має ознаки договору купівлі - продажу.

Доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до переоцінки розписки, за якою передавалось золото, які вже була надана оцінка судом апеляційної інстанції, ознак договору купівлі-продажу вказана розписка не містить.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині зустрічного позову висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати. Судові витрати ОСОБА_3 у зв`язку з відмовою у позові покладаються на неї, за розгляд апеляційної скарги з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 10 335 гривень.

Керуючись ст.ст. 375, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року в частині вимог позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - скасувати, відмовивши у вказаних вимогах.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року в частині вимог позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 10 335 гривень.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: