Дата документу 23.10.2024 Справа № 331/2866/24
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 331/2866/24 Пр. № 22-ц/807/1855/24Головуючий у 1-й інстанції: Жукова О.Є. Повний текст складено: 08.08.2024 року. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Полякова О.З.,

за участі секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу КВАРТИРНО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНОГО ВІДДІЛУ М. ЗАПОРІЖЖЯ на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2024 року у справі за позовом КВАРТИРНО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНОГО ВІДДІЛУ М. ЗАПОРІЖЖЯ (надалі КЕВ) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги з постачання електричної енергії,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року КЕВ звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с.1-54), якій в подальшому уточнив (а.с.87-88) та в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість по оплаті за послуги з постачання електричної енергії за період з січня 2022 року по березень 2024 року в розмірі 101359,78 грн., та судовий збір 3028,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 01.02.2021 року між КЕВ м. Запоріжжя та ОСОБА_1 було укладено договір про відшкодування вартості спожитої електричної енергії у нежитловому приміщенні АДРЕСА_1 (караульне приміщення) та на забезпечення роботи ламп освітлення сходинок житлового будинку, відповідно до якого, КЕВ - виконавець послуги зобов`язався забезпечити електричною енергією приміщення боржника та освітлення сходових клітин житлового будинку, а ОСОБА_1 зобов`язався проводити щомісячні відшкодування за послуги електропостачання відповідно до рахунку за фактично спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію згідно з показниками електролічильника. Оскільки, всупереч п. 2.2 договору відповідач не вносить у повному обсязі оплату за спожиту електричну енергію, в результаті чого станом на березень 2024 року створилася заборгованість в розмірі 101359,78 гри., що підтверджується відомостями за період з січня 2022 року по березень 2024 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції ОСОБА_2 (а.с.55). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.58) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2024 року (а.с.120-126) в задоволенні позовних вимог позивача у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, КЕВ, як позивач, у своїй апеляційній скарзі (а.с.131-139) просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача судові витрати.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Полякова О.З.(а.с.140). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 21 серпня 2024 року (а.с.145), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с.146).

Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с.155-163). КЕВ, як позивач, подав апеляційному суду відповідь на вищезазначений відзив відповідача (а.с.169-173).

У дане судове засідання належним чином повідомлений апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи через свого представника, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, відповідач ОСОБА_1 не з`явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав. За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності відповідача ОСОБА_1 за присутності його представника адвоката Лугового Б.В. (а.с.177) та представників позивача КЕВ Бойка Р.І. (а.с. 175) і ОСОБА_3 (а.с. 176).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, які з`явились, а саме: - представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лугового Б.В., який у тому числі на запитання апеляційного суду визнав, що відповідачу відомо про те, що приміщення нежитлове, але лише він із своєю сім`єю фактично використовує це приміщення для проживання; лише ОСОБА_1 користується вищезазначеною електричною енергією у цьому приміщенні, підписав вищезазначений договір із позивачем на відшкодування оплати послуг з електроенергії за це приміщення, оскільки договір на постачання електроенергії відносно цього нежитлового приміщення у тому числі укладений між КЕВ та ТОВ «ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ»; між ОСОБА_1 та ТОВ «ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ» договір на постачання електроенергії у вказане приміщення не укладався і не може бути укладений в силу вимог закону; ОСОБА_1 визнає кількість кВт спожитої ним електроенергії за період з січня 2022 року по березень 2024 року, але на теперішній час за наявності вищезазначеного договору сторін від 01.02.2021 року, який він підписав та не оспорював, він не хоче доплачувати вищезазначену різницю на користь позивача за спожиту електроенергію у вищезазначений період по тарифу як не для населення (за нежитлове), а сплачує на користь відповідача вартість остатньої лише як по тарифу для населення (за житло), який є нижчим; - представників позивача КЕВ ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , які у тому числі на запитання апеляційного суду у тому числі зазначали, що ОСОБА_1 виявив бажання проживати у вищезазначеному нежитловому приміщенні, яке не є житлом, а має статус нежитлового приміщення; про що відповідачу достовірно відомо; відповідач також погодився та підписав вищезазначений договір сторін від 01.02.2021 року, цей договір сторін відповідач не оспорював, останній є чинним та підлягає виконанню, проте, відповідач ухиляється від виконання умов вищезазначеного договору, має місце заборгованість з відшкодування вартості за спожиту електроенергію у вищезазначеному розмірі за вищезазначений період; перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача (КЕВ) у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення. В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови. За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265, 279 ЦПК України та виходив із того, що відповідач здійснював відшкодування вартості за надані послуги з електроенергії за тарифами для населення в період з січня 2022 року по березень 2024 року в повному обсязі (а.с. 81-104), що відповідає вимогам чинного законодавства, підстави для стягнення з відповідача заборгованості в сумі 101359,78 грн. у цій справі відсутні.

Проте із таким висновком суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено, що КЕВ звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з відшкодування вартості спожитої електричної енергії за період січень 2022 року - березень 2024 року в сумі 101359,78 грн. (а.с.1-3,19-41, правильність розрахунку позивачем якої стороною відповідача у цій справі належними, допустимими доказами не спростовано, і лише додатково підтверджено аудиторським звітом від 15.03.2017 року за період з 01.01.2012 року по 31.10.2016 року (копія а.с. 48-54), враховуючи, що ОСОБА_1 без належних правових підстав фактично лише на підставі договорів з КЕВ користається вказаним нежитловим приміщенням ще з 2013 року та останнє не було переведене у встановленому законом порядку у житлове (а.с. 69-80).

КЕВ є державною установою, на обліку (балансі) якої перебуває нежитлове приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_2 (а.с.5-12). Для підтвердження цих фактів позивачем було надано у матеріали цієї справи витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності (копія а.с.5-6) та технічний паспорт (копія а.с. 7-11). Будівля не є казармою, або облаштованим приміщенням для проживання (розміщення) військовослужбовців, а використовується для розміщення Військової служби правопорядку. Одним з приміщень вказаної будівлі є караульне приміщення, яке має статус нежитлового. В даному караульному приміщенні тимчасово проживає відповідач - ОСОБА_1 (посвідчення копія а.с. 68).

На час розгляду цієї справи судом відповідач проживає сам (довідка позивача а.с. 12), без членів родини. Довідка про склад родини, надана відповідачем в якості письмового доказу, датована 20 грудня 2020 року (копія а.с. 74), не може бути доказом проживання військовослужбовця з родиною станом на період січень 2022 - березень 2024 років.

КЕВ відповідно до свого Положення, є державною установою, яка створена з метою організації та виконання завдань експлуатаційного забезпечення військових частин, закладів, установ та організацій Міністерства оборони України та Збройних Сил України, дислокованих у гарнізонах Запорізької області (ст. 82 ч. 1 ЦПК України).

Також, в розрізі норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги», КЕВ є споживачем комунальних послуг (юридична особа, яка є власником нерухомого майна і отримує послугу з електроенергії для власних потреб та з якою укладено відповідний договір про надання цієї послуги). Забезпечення будівель, які перебувають на балансі КЕВ м. Запоріжжя, водо- та енергопостачанням відбувається на підставі тарифів, сформованих для бюджетних (державних) організацій/установ/закладів. Фактичними виконавцями послуг з енерго- та водопостачання є суб`єкти господарювання, які на підставі ліцензії провадять діяльність з постачання певної комунальної послуги (у відносинах з КЕВ м. Запоріжжя постачальником виступає ПАТ «Запоріжжяобленерго», який продає електричну енергію за тарифами, затвердженими КМУ для бюджетних організацій).

Отже, апеляційним судом встановлено, що між КЕВ м. Запоріжжя та ОСОБА_1 01.02.2021 року було укладено черговий договір №0102/1 про відшкодування ним вартості фактично спожитої електричної енергії у даному нежитловому приміщенні, який в силу вимог п. 7.2 набрав чинності з дня його підписання сторонами та вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення (копія а.с. 13-15).

Пунктом 3.3. вказаного договору сторони погодили, що тариф на постачання електроенергії «Вільні ціни» дорівнює 3,503676 грн. за кВт/год (цей тариф був чинним на момент укладення договору для бюджетних організацій). Водночас, сторони погодили п.3.4. договору, що тарифи на послуги електропостачання встановлюються відповідно до чинного законодавства та є обов`язковим для двох сторін з моменту введення їх в дію (оголошення про зміну тарифів розміщуються на офіційному веб сайті ВАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО»). Відшкодування вартості за надані послуги за наявності засобів обліку електроенергії справляється за їх показаннями (п.3.5 Договору).

Відповідач ОСОБА_1 погодився з умовами вищезазначеного договору №0102/1, про що свідчить його особистий підпис. Також ОСОБА_1 не оскаржувався зміст та умови цього договору, а невиконання обов`язку з відшкодування вартості спожитої ним електричної енергії свідчить виключно про невиконання стороною погоджених умов.

Суд першої інстанції у цій справі мав виходити із: - свободи договору (ст. 627 ЦК України) за змістом якої: відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороти, вимог розумності та справедливості (ч.1); - презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) вищезазначеного договору сторін від 01.02.2021 року (а.с. 13-15), за змістом якої: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, - принципу обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), за змістом якої: вищезазначений договір сторін є обов`язковим для виконання його сторонами. При цьому, у договорах фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ч. 627 ЦК України). Однак, апеляційним судом встановлено, що вищезазначений договір сторін від 01.02.2021 року не є споживчим та на нього не розповсюджується законодавство про захист прав фізичних осіб споживачів.

Тому, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції помилково застосував ст. 67 ЖК України до спірних правовідносин, яка регулює питання плати за комунальні послуги (у тому числі у вигляді електроенергії) у житлове приміщення (житло) береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Оскільки, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що КЕВ м. Запоріжжя не є постачальником комунальної послуги (в т.ч. послуги з енергозабезпечення), і не може встановлювати тарифи для осіб, які тимчасово перебувають (проживають) у нежитлових приміщеннях будівель державної форми власності.

Також, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні помилково послався на норми «Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України» №488 від 03.07.2013 року (ст. 82 ч. 3 ЦПК України), зокрема п.п.1.3, 2.4 - про те, що основним завданням КЕВ є забезпечення військових частин комунальними послугами та енергоносіями; участь в організації забезпеченні військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Оскільки, судом першої інстанції не було враховано ту обставину, що даний спір виник не з військовою частиною, а з - особою, яка проживає в нежитловому приміщенні будівлі Військової служби правопорядку.

До того ж, участь КЕВ в організації забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями полягає в організації обліку сімей військовослужбовців, які потребують отримання ними житла.

У матеріалах цієї справи відсутні належні, допустимі докази того, що КЕВ м. Запоріжжя надав ОСОБА_1 вищезазначене караульне нежитлове приміщення в якості забезпечення його житлом та взявся за власний рахунок забезпечувати його енергоносіями.

Також, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилався на приписи Інструкції № 380, затвердженої 31 липня 2018 року наказом Міністра оборони України (ст. 82 ч. 3 ЦПК України). Зокрема на пункт 5 розділу IV вказаної Інструкції №380 - «у разі розміщення одружених військовослужбовців та членів їх сімей, які залишились перебувати на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлового приміщення для постійного проживання, оплата комунальних послуг та енергоносіїв здійснюється відповідно до укладених з ними договорів. У таких випадках відшкодування коштів військовій частині, витрачених на оплату комунальних послуг та енергоносіїв, проводить військовослужбовець за тарифами для населення». Оскільки, як вже було встановлено апеляційним судом у цій справі, вищезазначене караульне приміщення будівлі АДРЕСА_2 не є житловим; дане приміщення не надавалось ОСОБА_1 для постійного проживання; і згідно з умовами договору про відшкодування ОСОБА_1 погодився відшкодовувати на користь КЕВ вартість спожитої електричної енергії по тарифам постачальника, які діють на момент здійснення ним такого відшкодування.

Суд першої інстанції також дійшов помилкового висновку, що нежитлова будівля, яка використовується для розміщення Військової службу правопорядку ( АДРЕСА_2 ) є казармою. Адже відповідно до п.6.1. Інструкції №737 (на яку посилається суд першої інстанції), казарма - це будівля, розташована на територіях військових містечок, які переобладнані для тимчасового проживання військовослужбовців та не зареєстровані в органах місцевого самоврядування як об`єкти житлового фонду. Іншими словами «казарма» - це споруда, призначена для тривалого розміщення особового складу військового формування. Матеріали справи не містять належних, допустимих доказів того, що окрім відповідача - ОСОБА_1 в караульному нежитловому приміщенні проживав би особовий склад будь-якого військового формування. Саме тому КЕВ і позбавлений можливості оформлювати документи про караульне приміщення як на спеціально пристосовану казарму та зазначати кількість місць для проживання. Караульне приміщення ВСП - це нежитлове приміщення для тимчасового тримання під вартою військових правопорушників і не може використовуватись як житлове приміщення для постійного проживання військовослужбовця та членів його сім`ї.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги сторони позивача ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості. За таких обставин, апеляційну скаргу КЕВ слід задовольнити, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2024 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення (прийняти постанову); позов КЕВ задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на користь КЕВ 101359,78 грн.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги та позову позивача, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у належному розмірі 6661,60 грн. (розрахунок: судовий збір за позов 3028,00 грн. (а.с. 4) + судовий збір за апеляційну скаргу у належному розмірі 3633,60 грн. (розрахунок: а.с. 136 квитанція про сплату судового збору за апеляційну скаргу 4542,00 грн., хоча 3028,00 грн. * 150%/100% * коефіцієнт 0,8, оскільки апеляційну скаргу було подано позивачем до апеляційного суду у цій справі через «Електронний суд» а.с. 131).

Разом із цим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що: - позивач не позбавлений права у подальшому вирішувати питання про повернення йому зайво сплаченого судового збору за апеляційну скаргу (розрахунок: сплачений розмір 4542,00 грн. належний розмір 3633,60 грн.) із бюджету в порядку ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» за ухвалою апеляційного суду, постановленою за результатами розгляду відповідного клопотання позивача (апелянта); - ОСОБА_1 не позбавлений права у подальшому вирішувати питання про розірвання вищезазначеного договору сторін у позасудовому чи позасудовому порядку та звільнення вищезазначеного нежитлового приміщення або наполягати на переводі цього нежитлового приміщення у житлове, якщо таке є можливим в силу вимог закону, і надання його йому саме в якості житла (службового тощо) за умови, що він дійсно на теперішній час є особою, яка перебуває на відповідному обліку та має право на отримання такого житла.

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу КВАРТИРНО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНОГО ВІДДІЛУ М. ЗАПОРІЖЖЯ задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2024 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення (прийняти постанову).

Позов КВАРТИРНО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНОГО ВІДДІЛУ М. ЗАПОРІЖЖЯ задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь КВАРТИРНО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНОГО ВІДДІЛУ М. ЗАПОРІЖЖЯ () 101359,78 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь КВАРТИРНО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНОГО ВІДДІЛУ М. ЗАПОРІЖЖЯ (ЄДРПОУ 07809992) судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 6661,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 04.11.2024 року, оскільки у період з 02.11.2024 року по 03.11.2024 року мали місце вихідні дні.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Поляков О.З.