У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Ішуніної Л. М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просить: заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які реєстраційні дії або відчужувати (дарувати, укладати договір купівлі-продажу, інше) квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000; заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії щодо перешкоджання проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та малолітній дитині ОСОБА_3 .

Заява мотивована тим, що нею подано до Солом`янського районного суду міста Києва позов про поділ майна подружжя, а саме - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що була придбана під час перебування сторін у шлюбі, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 . Проте, вона позбавлена можливості належним чином як користуватись, так і розпоряджатись належною їй частки вищевказаної квартири.

Крім того, зазначила, що вона та їхня спільна дитина з відповідачем не можуть потрапити у власне житло, оскільки відповідач заборонив охороні пропускати їх. При цьому, відповідач сам не проживає у спірній квартирі.

Вказала, що предметом позову є поділ майна подружжя, тому прохання щодо утримання від дій направлених на заборону використання спільного майна подружжя за призначенням не є тотожним заявленим вимогам.

З урахуванням викладеного, звернулась до суду з указаною заявою про забезпечення позову та просила її задовольнити.

Сторони в судове засідання не з`явились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог частини першої статті 153 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, забороною вчиняти певні дії.

Виходячи з зазначених норм чинного законодавства України, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушено у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Крім цього, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. (постанова Верховного Суду від 04.06.2020 р. у справі № 200/12227/17)

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору між сторонами є поділ майна подружжя, а саме - квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на частину вказаної квартири.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить: заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які реєстраційні дії або відчужувати (дарувати, укладати договір купівлі-продажу, інше) квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000; заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії щодо перешкоджання проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та малолітній дитині ОСОБА_3 .

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10 листопада 2024 року № 403074674 вбачається, що вищевказана квартира на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 (відповідачем).

Заявник, посилаючись на те, що вона не має можливості користуватися та розпоряджатися належним їй майном, відповідачем чиняться перешкоди щодо її проживання та проживання дитини у квартирі, просила забезпечити позов вищевикладеними способами.

Однак заявник не надає суду будь-яких належних доказів на підтвердження вищевказаних обставин, зокрема, що відповідач має намір вчинити або ним вчиняються дії щодо відчуження, перереєстрації спірного майна, а також, що ним чиняться перешкоди у користуванні позивачем спільною власністю подружжя.

Таким чином, позивачем не наведено беззаперечних підстав для забезпечення позову, а саме: відсутнє обґрунтоване доведення реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду й обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів забезпечення позову у виді заборони вчиняти реєстраційні дії та відчужувати спірне майно, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду, та не доведено обґрунтоване підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем вид забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти дії щодо перешкоджання проживання їй та дитині в спірній квартирі не є співмірним із заявленими позовними вимогами, а є одним із способів захисту порушеного права, що визначено частиною другою 2 статті 16 ЦК України.

При цьому, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Судом враховується, що у відповідності до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 149-154,157,353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л. М. Ішуніна