Дата документу 31.10.2024
Справа № 501/2279/23
31 жовтня 2024 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,
за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за
відповідача: ОСОБА_2
предмет та підстави позову: про стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми боргу
учасники справи не з`явились
ухвалив рішення про наступне та
І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Представник Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 1 198,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 7 504,41 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 858,00 грн., правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.09.2021 Іллічівським міським судом Одеської області винесено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача завданих збитків в порядку регресу в розмірі 15 404,97 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн.
Предметом справи є те, що 12.09.2017 року приблизно о 18 год. 40 хв., а/д Одеса-Мелітополь, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «MAZDA FAMILIA», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «TOYOTA PRIUS», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 .
Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «TOYOTA PRIUS»; державний реєстраційний номер НОМЕР_3 було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.
Відповідно до Постанови Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12.10.2017 року по справі №477/1847/17, Відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.122, 122-2, 124, ч.1 ст.130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.
Позивач вказує в позові, що 01.10.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до договору у тому числі право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АМ /0271901 від 20.06.2017.
Позивач звернувся до відділу ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у примусовому порядку.
Приватним виконавцем 09.06.2023 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повною виплатою Божником заборгованості.
Позивач стверджує в позові, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, отже виникнення грошового зобов`язання мало початок з наступного дня рішення суду по справі №477/689/21 від 27.07.2021 та до дня виконання грошового зобов`язання в повному обсязі 08.06.2023.
На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
У встановлений ухвалою строк відповідач не подав відзив на позов
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, надав до сду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.35, 64-65, 69-70).
Відповідач в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив.
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 12.06.2023 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.28).
Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 21.06.2023 залишено без руху позовну заяву (а.с.31).
Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 23.06.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.33-34).
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 05.10.2023 по вказаній цивільній справі зупинено провадження в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині № НОМЕР_4 (а.с.55-56).
Однак, до цього часу не надано доказів перебування ОСОБА_2 в ЗСУ, а тому підстави зупинення провадження відсутні.
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 10.06.2024 відновлено провадження у справі (а.с.61)
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 14.09.2021 Іллічівським міським судом Одеської області ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача завданих збитків в порядку регресу в розмірі 15 404,97 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн. (а.с.7-11).
Згідно мотивуючої частини рішення встановлено, що: «12.09.2017 року приблизно о 18 год. 40 хв., а/д Одеса-Мелітополь, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «MAZDA FAMILIA», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «TOYOTA PRIUS», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 .
Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «TOYOTA PRIUS»; державний реєстраційний номер НОМЕР_3 було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.
Відповідно до Постанови Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12.10.2017 року по справі №477/1847/17, Відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.122, 122-2, 124, ч.1 ст.130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності».
Приватним виконавцем 09.06.2023 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в інтересах ФОП ОСОБА_1 у зв`язку з повною виплатою Божником заборгованості (а.с.13-16).
ІV. Оцінка Суду.
Частиною першою статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Як унормовано частиною п`ятою статті 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, невиконання рішення суду про стягнення завданих збитків в порядку регресу не звільняє боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання та не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦПК України. Відтак позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу.
Період, за який позивач ставить питання про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, становить з 31 березня 2018 року (наступний день після ухвалення рішення по справі № 501/147/18) та до дня виконання грошового зобов`язання в повному обсязі 25 грудня 2022 року. Відтак позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до 25 грудня 2022 року.
Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Період, за який позивач ставить питання про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, становить з 27.07.2021 (наступний день постановлення ухвали про відкриття провадження) по 08.06.2023 (винесенення постанови про закінчення виконавчого провадження).
Відтак позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
Розрахунок позивача щодо розміру інфляційних втрат та трьох процентів річних (а.с.18-19) перевірений судом, відповідає нормам ЦК України та ЦПК України.
Відповідач не надав до суду власного розрахунку та не спростував належними доказами наданий позивачем розрахунок.
В силу ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
В порядку ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Також суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власної правової позиції, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.
Зокрема, згідно платіжної інструкції від 01.03.2023 (а.с.1) позивачем при подачі позову сплачено 858,88 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільній справі, суд керується наступним.
Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частина 2 ст.137 ЦПК України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Так, Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 ч.1 ст.1 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону ч.1 ст.1«Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження цих обставин суду, крім договору про надання правничої допомоги, також повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо).
До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.
Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу надано до суду копії:
- договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 (а.с.20-21);
- додаткової кгоди №81 до договору від 13.03.2023 (а.с.22-23);
- акту здачі-прийняття робіт до договору від 13.03.2023 (а.с.24);
- квитанції про сплату витрат на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн (а.с.25).
Таким чином, оскільки вимоги позивача задоволено у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
Керуючись статями 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, Суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми боргу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 1 198,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 7 504,41 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 858,55 грн., правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним-процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним-процесуальним кодексом України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Іллічівського міського
Суду Одеської області М.І.Петрюченко