Номер апеляційного провадження 22-ц/824/8779/2024
Головуючий у суді першої інстанції К.В. Машкевич
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

08 серпня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач Приватне акціонерне товариство

«Акціонерна компанія «Київводоканал»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року,

у с т а н о в и в :

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі по тексту ПрАТ «АК «Київводоканал») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 44 853,05 грн., 3% річних у розмірі 2 364,78 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 921,92 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.04.2014 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» №1198 від 10.04.2014 року, яким внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який доповнено новими частинами.

Статтю 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» доповнено п. 5, яким визначено, що виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Частиною 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

При цьому 05.08.2014 в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», в подальшому перейменованим у ПрАТ «АК «Київводоканал» - позивача, як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (далі - повідомлення) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) (далі - Договір).

Як зазначає позивач, повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору.

Повідомленням визначено, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.

Відповідач ОСОБА_1 отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору, оскільки після розміщення Повідомлення та Договору у вищевказаній газеті, на адресу позивача - ПрАТ «АК «Київводоканал», жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та Договору від відповідача не надходило.

У відповідності до п. 1.1 Договору ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язується надавати відповідачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а відповідач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до п. 3.1 Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідач в порушення умов Договору зобов`язання щодо повної та своєчасної сплати спожитих в період з 01 жовтня 2015 року по 30 листопада 2020 року послуг з водопостачання та водовідведення не виконав належним чином, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість у розмірі 44 820,45 грн., а також відповідачем не було сплачено внеску в сумі 32,60 грн., встановленого розпорядженням виконавчого органу КМР (КМДА), що підтверджується довідкою та розрахунком заборгованості.

Також, позивач посилається на те, що в зв`язку з простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, боржник зобов`язаний сплатити на користь позивача 3% річних у розмірі 2 364,78 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4 921,92 грн.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 44 853,05 грн., 3% річних у розмірі 2 364,78 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 921,92 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 2 270 грн.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій посилаеться на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи при вирішенні спору, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що позивач, формуючи вимогу про стягнення заборгованості з відповідача помилково зазначив ОСОБА_1 як боржника.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставнину, що не має жодного відношення до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , адже ніколи не був зареєстрований у даній квартирі, не проживав в ній, а отже не міг бути споживачем послуг позивача за адресою даною квартирою. Цей факт підтверджується відміткою у його паспорті, де зазначено місце реєстрації апелянта: АДРЕСА_2 .

Окрім того, зауважує, що у рішенні суду зазначено, що згідно з даним реєстрових книг, квартира за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.10.1994 належить ОСОБА_2 .

Таким чином, на думку апелянта, суд мав би встановити той факт, що відповідач до якого було пред`явлено позов не є належним відповідачем по борговом зобов`язанням мешканців квартири №118 за отримані ними комунальні послуги.

ПрАТ «АК «Київводоканал» подано відзив на апеляційну скаргу, присить Товариство апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.2022, без змін. Товариство зазначає, що відповідач ОСОБА_1 був споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою АДРЕСА_2 , на підставі договору, опублікованого 05.08.2014 в газеті «Хрещатик» № 110 (4510). Відповідач до Товариства із заявами про укладення договору не звертався, про фактичну кількість проживаючих осіб протягом позовного періоду за вищевказаною адресою не повідомляв, доказів на підтвердження такої інформації також Товариству надано не було, а тому відповідно Товариство не володіє інформацією відносно того, з якого моменту та де відповідач фактично проживає.

Суд перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору.

З таким висновком суду суд апеляційної інстанції погодитися не може, виходячи з наступного.

Як вбачається з позовної заяви, спір між сторонами виник з приводу несплати заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, які надавались позивачем та були отримані споживачами цих послуг в квартирі АДРЕСА_4 .

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регламентуються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач має право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1); без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості (п. 2); на усунення протягом строку, встановленого договорами про надання житлово-комунальних послуг або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг (п. 4); на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості (п. 5); складати та підписувати акти-претензії у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт (п. 9).

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України`Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання нутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг (п. 1); у разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку відповідного рішення від імені, в інтересах та за рахунок співвласників укладати з виконавцями комунальних послуг договори про надання таких послуг, забезпечувати виконання умов договорів та контроль якості цих послуг (п. 5); за рішенням співвласників багатоквартирного будинку та в межах виділених ними коштів організовувати виконання та виступати замовником робіт з капітального ремонту (заміни) спільного майна багатоквартирного будинку (п. 7); щороку звітувати перед споживачами про виконання кошторису витрат та подавати кошторис витрат на поточний рік споживачам на погодження (п. 10).

Частиною першою статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст. 67, 68 ЖК Української РСР наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Серед обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, визначених у статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", є наступні: виконання рішення зборів співвласників; своєчасна оплата за спожиті житлово-комунальні послуги.

Отже, Закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку.

У частині першій статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до змісту частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України, статей 19-21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач посилався на те, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_1 , та просить стягнути заборгованість за надані послуги за адресою саме зазначеної квартири, надає розрахунок заборгованості по оплаті вартості отриманих комунальних послуг також за адресою квартирі АДРЕСА_4 (а.с.15-16) .

В той же час, вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що згідно довідки про рєстрацію місця проживавння особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в квартирі АДРЕСА_5 (а.с. 25).

В матеріалах справи наявний також лист комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 03.06.2022 за № 062/14-4357 (И-2022), у якому зазначено, що згідно з даними реєстрових книг КП Київської міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентраизації» кв. АДРЕСА_4 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 (1/2 ч.) на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 27.10.1994 та ОСОБА_3 (1/2 ч.) на підставі свідоцтва про прао власності, виданого 27.10.1994. (а.с 36).

Окрім того, розгляд справи проводився судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачу ОСОБА_1 направлялася ухвала суду про відкриття провадження у справі за адресою АДРЕСА_1 . Однак, конверт повернуто до суду за закінченням терміну зберігання. Отже, слід дійти висновку, що ОСОБА_1 не був повідомлений про розгяд справи судом.

Відповідач ОСОБА_1 у поданій апеляційній скарзі, зазначає, що ніколи не проживав у квартирі АДРЕСА_4 , не був в ній зареєстрованим та взагалі не має ніякого відношення до даної квартири, а отже не отримував послуги з водопостачання та водовідведення за вищевказаною адресою, що надає ПрАТ «АК «Київводоканал».

Згідно вимог частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції встановивши, що відповідач отримав комунальні послуги саме за адресою квартири АДРЕСА_4 неповно встановив обставини справи, що мають значення для справи, допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, допустив порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання апеляційної скарги на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.2022 ОСОБА_1 сплачено 3 405 грн. судового збору, які підлягають стягненню на його користь з ПрАТ «АК «Київводоканал».

Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Приватному акціонерному товариству «Акціонерна компанія «Київводоканал» відмовити у задоволенні позову.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (адреса: м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3 405 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна