Справа № 372/3264/22
Провадження № 2-79/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тиханського О.Б.

за участю секретаря судових засідань Клименко В.Ю..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину спільного майна подружжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що з 16 липня 2015 року перебуває в зареєстрованому шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 . Після реєстрації шлюбу народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В останній рік сімейне життя із ОСОБА_2 не склалося, оскільки змінилися погляди на подружнє життя, виховання дитини, виникали сварки та суперечки, через те, що мають різні, несумісні характери.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 серпня 2022 року було розірвано шлюб, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Рішення суду набрало законної сили, а тому наразі стало питання щодо розподілу майна подружжя.

10.11.2015 року за кошти, які були накопичені ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , разом, було придбано у Товариства з обмеженою відповідальністю «ОБУХІВЖИТЛОІНВЕСТ», в особі директора, ОСОБА_4 , у власність однокімнатну квартиру загальною площею 41 м2, житлова площа становить 16,3 м2, шляхом підписання договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 . Вартість даної квартири згідно п.2.1 договору купівлі-продажу від 10.11.2015 р. складає 220 704.75 грн. Підписантом договору купівлі-продажу виступала ОСОБА_1 , так як вважала на той час, що майно повинно бути зареєстроване саме на ній, але при цьому право на квартиру виникло під час шлюбу та є спільними в рівних долях між подружжям в тому числі з урахуванням інтересів їхнього сина.

Ухвалою суду від 25.11.2022 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 30.03.2023 зупинено провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя до звільнення відповідача з військової служби. Зобов`язано відповідача ОСОБА_2 негайно повідомити суд про його звільнення з військової служби..

Ухвалою суду від 18.09.2024 відновлено провадження та призначено підготовче судове засідання на підставі листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.09.2024, відповідно до якого повідомлено, що ОСОБА_2 звільнений з військової служби 30.07.2024.

28.10.2024 протокольною ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують та просять задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоч про час і місце слухання справи належним чином повідомлений, заяв, клопотань до суду не надав.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази вважає, позовні вимоги таким, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

В судовому засіданні встановлено наступні фактичні обставини справи.

16 липня 2015 року виконавчим комітетом Української міської ради Обухівського району Київської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 48.

У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, яка висвітлена в п. 22 постанови від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.ст.368-372 ЦК України.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, як випливає зі змісту ч.1 ст.70 СК України та ч.2 ст.372 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Таким чином норми сімейного законодавства, які встановлюють підстави та механізм поділу спільного майна подружжя, припускають існування факту спільної сумісної власності дружини і чоловіка в рівних частках, доки не доказано інше кимось із подружжя, а відтак обов`язок доказування щодо спростування факту спільної сумісної власності подружжя законом покладається на того з подружжя, хто це заперечує.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

10 листопада 2015 року відповідно до договору купівлі продажу квартири № 4489 від 10.11.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом, було придбано у Товариства з обмеженою відповідальністю «ОБУХІВЖИТЛОІНВЕСТ», в особі директора, ОСОБА_4 , у власність однокімнатну квартиру загальною площею 41 м2, житлова площа становить 16,3 м2, шляхом підписання договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 . (а.с.9).

За таких обставин, оскільки спірне майно було набуте у власність під час шлюбу, воно є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тому вони мають рівні права на володіння, користування та розпорядження спільним майном.

Згідно з положеннями частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Наявність правових підстав для відступу від рівності часток подружжя, визначених ч. ч. 2, 3 ст.70 СК України не вбачається.

За наведених обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відступлення від засад рівності часток при поділі майна подружжя.

Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, право власності на спірне нерухоме майно, що виступає об`єктом спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу між сторонами в рівних частках, а саме по 1/2 частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В зв`язку з цим, з огляду на відсутність доводів відповідача, які б спростовували докази надані позивачем, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачка просить суд стягнути з відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачкою на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу надано копію договору про надання правничої допомоги від 27.11.2021 року відповідно до якого вартість підготовки та подачі позову складає 10000 грн., копію платіжного доручення від 27.10.2022 року.

Велика палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2021 року у справі №910/12876/19 сформувала правову позицію відповідно до якої розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 10000,00 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, заявленої у справі ціни позову та значення справи для сторін, заяви відповідача про зменшення розміру витрат, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути сплачений позивачем при звернені до суду судовий збір в розмірі 2207,05 грн. на користь позивача.

Керуючись ст..ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 223, 259, 263-265, 268, 273, 282, Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 328, 368, 372, 386, 392 Цивільного кодексу України, ст.ст. 60, 61, 63, 65-71 Сімейного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя житлову квартиру АДРЕСА_1 , в рівних долях, загальною вартістю 220 704,75 грн..

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по частині кварти АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2207,05 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.Б. Тиханський