РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/12224/23

Номер провадження 2/495/1893/2024

28 листопада 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Кракатиці В.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Кушнір Ірина Валентинівна, приватний нотаріус Чухрай Тетяна Юріївна про визнання недійсною довіреності, договору купівлі-продажу та скасування рішення про державну реєстрацію, суд

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Кушнір Ірина Валентинівна, приватний нотаріус Чухрай Тетяна Юріївна про визнання недійсною довіреності, договору купівлі-продажу та скасування рішення про державну реєстрацію, у якому просив суд:

- визнати недійсною довіреність, що видана від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_4 від 01.07.2022 завіреною приватним нотаріусом Чухрай Т.Ю. Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області на представлення інтересів.

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 19.09.2023 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 , яка діяла від імені ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Кушнір Іриною Валентинівною.

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.09.2023, індексний номер: 69359500, який був вчинений приватним нотаріусом Кушнір Іриною Валентинівною, Білгород-Дністровського районного нотаріального округу, Одеської області.

Стислий виклад позиції позивача

Позов мотивовано тим, що 24.09.2005 позивач уклав шлюб з ОСОБА_4 .

Від шлюбу сторони мають двох доньок: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

22.07.2022 позивач виїхав за кордон по роботі, так як він є моряком за фахом й до теперішнього часу перебуває за межами країни в зв`язку з наявністю роботи.

24.09.2023 позивачу зателефонувала відповідачка й повідомила, що має бажання з ним розірвати шлюб. На його неоднократні прохання зберегти родину відповідач повідомила, що її рішення є тверде та остаточне.

Позивач зазначає, що він, як чоловік в шлюбі, ніколи не ображав та не зраджував дружині, добре забезпечував її потреби та їх двох дітей, фактом того, що його дружина ОСОБА_8 ніде весь час не працювала та була з його боку забезпечена всім необхідним для достойного життя, а саме квартирою, автомобілем, мотоциклом та не малими коштами.

Коли позивач мав виїжджати за кордон Спину Олеся настояла на тому, щоб він зробив на неї довіреність для отримання нею довідок, дублікатів документів та написання від імені позивача звернень, розпорядження майном, посилаючись на те що війна в країні й не зрозуміло як далі жити, то буде краще від імені позивача мати довіреність на крайній випадок. Довіряючи сліпо дружині, позивач надав таку довіреність 01.07.2022, яка була завірена приватним нотаріусом Чухрай Т.Ю..

Надаючи таку довіреність позивач не мав жодного наміру розпродувати майно, яке йому належить на праві приватної власності, тому в довіреності відсутні відомості про чітке бажання відчужити квартиру, а саме відсутня адреса квартири, яку без його відома відчужила відповідачка.

Після оголошення відповідачкою про термінове бажання розлучитися та натяк про те, що вона про все подбала, позивач на наступний день звернувся в телефонному режимі до нотаріуса, яка завірила Довіреність від 01.07.2022 ОСОБА_9 та просив відмінити видану ним довіреність на ім`я ОСОБА_4 , так як особисто зробити він це не міг так як знаходився в морському рейсі.

11.10.2023 позивачу остаточно стало відомо, що ОСОБА_8 від його імені на підставі довіреності, 19.09.2023 відчужила квартиру, що належала позивачу на праві приватної власності, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Дана купівля-продаж вище зазначеної квартири вчинена приватним нотаріусом Кушнір Іриною Валентинівною Білгород-Дністровського районного нотаріального округу, згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно на ім`я своєї рідної матері відповідачці ОСОБА_5 .

Позивач зазначає, що жодної згоди на продаж даної квартири не надавав. Дана угода була вчинена проти його інтересів та інтересів неповнолітніх дітей,

В квартирі позивачем було завершено станом на 2022 році капітальний ремонт та закуплені та встановлені нові меблі у всі кімнати.

Також позивач просить суд звернути увагу на те, що в договорі купівлі-продажу передбачено отримання коштів, за продаж квартири, а по факту цього не було, таким чином факт передачі грошей нотаріус не може підтвердити, а позивач в свою чергу їх не отримував взагалі коштів. Згідно довіреності від 01.07.2022 ОСОБА_4 не була наділена правом здійснювати безоплатне розпорядження власністю позивача. Крім того ОСОБА_5 є пенсіонеркою, не працює та не має коштів для купівлі будь якого житла.

Позивач зазначає, що дану квартиру подарували йому батьки, а саме мати ОСОБА_10 вчинила договір дарування у приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Чухрай Т.Ю. в 2013 році.

16.10.2023 ОСОБА_4 все ж таки звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу з позивачем.

На підставі викладеного позов просив задовольнити.

Процесуальні дії у суді

Ухвалою суду від 10 листопада 2023 року провадження по справі було відкрито, розгляд справи було призначено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 14 грудня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи - Приватний нотаріус Білгород-Дністровського нотаріального округу Кушнір Ірина Валентинівна, Приватний нотаріус Білгород-Дністровського нотаріального округу Чухрай Тетяна Юріївна про визнання недійсним довіреності, договору купівлі-продажу квартири та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень залишено без руху.

Ухвалою суду від 14 грудня 2023 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом - ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи - Приватний нотаріус Білгород-Дністровського нотаріального округу Кушнір Ірина Валентинівна, Приватний нотаріус Білгород-Дністровського нотаріального округу Чухрай Тетяна Юріївна про визнання недійсним довіреності, договору купівлі-продажу квартири та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задоволено частково: заборонено ОСОБА_5 відчуження квартири АДРЕСА_2 до вирішення справи по суті.

Ухвалою суду від 16 січня 2024 року заяву представника позивача про витребування доказів було задоволено: витребувано від КП «Білгород-Дністровське БТІ» інвентаризаційну справу по квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 28 березня 2024 року клопотання представника відповідача про витребування доказів було задоволено: витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин Державного кордону України громадянами України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.11.2023 року по день надання відповіді на вказаний запит, вказавши: в якому напрямку здійснювався перетин кордону останніми, дату перетину кордону, пункт перетину, місце призначення за межами України.

Ухвалою суду від 28 березня 2024 року клопотання представника відповідача про витребування доказів було задоволено: витребувано у Приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Кушнір І.В., копію посвідченого договору купівлі-продажу серія та номер: 199, що виданий 19.09.2023 року на ім`я ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 15 квітня 2024 року витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин Державного кордону України громадянином України ОСОБА_1 за період з 01.11.2023 року по день надання відповіді на вказаний запит, вказавши: в якому напрямку здійснювався перетин кордону останніми, дату перетину кордону, пункт перетину, місце призначення за межами України.

Ухвалою суду від 01 травня 2024 року витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин Державного кордону України громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.11.2023 року по день надання відповіді на вказаний запит, вказавши: в якому напрямку здійснювався перетин кордону останніми, дату перетину кордону, пункт перетину, місце призначення за межами України.

Ухвалою суду від 17 липня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник ОСОБА_4 , адвокат Садовський В.Є., просив у задоволенні позову відмовити через його необґрунтованість.

Відповідач, ОСОБА_5 , у судове засідання не з`явилася, повідомлялася, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності не подавала.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Крім того, положення ст. 43 ЦПК України визначають, що учасники справи зобов`язані, зокрема, з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд звертає увагу на той факт, що ЦПК України не передбачено відкладення судового засідання з умовою надання доказів поважності причини неявки у майбутньому. Причину неявки потрібно перевірити і встановити безпосередньо у судовому засіданні, якщо така є. Тому для цього необхідно, щоб представник сторони надав письмову інформацію з доказами про це.

Відтак, сторони зобов`язані надавати докази, що підтверджують поважні причини неявки у судове засідання, про відкладення якого просять суд.

Верховний Суд у складі колегії Касаційного господарського суду у своїй постанові від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19 звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Верховний Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судом враховується, що права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Враховуючи тривалість розгляду справи, практику Верховного Суду, яка послідовно наголошує на тому, що відкладення розгляду справи є правом суду, а не його обов`язком, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні однієї зі сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті справи без участі відповідача ОСОБА_5 ..

Треті особи у судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У ч. 1 статті 5 ЦПК України зазначено про те, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

У відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 був укладений шлюб, що був зареєстрований 24 вересня 2005 року Плавнінською сільською радою Ренійського району Одеської області, про що було складено відповідний актовий запис № 7. Вказаний шлюб був розірваний за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 листопада 2023 року (справа № 495/11199/23)

Від вказаного шлюбу сторони мають двох сумісних дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 02.12.2009 та НОМЕР_3 від 17.10.2019 відповідно.

01 липня 2022 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Чухрай Т.Ю. посвідчено довіреність та зареєстровано у реєстрі за № 664, відповідно до якої ОСОБА_1 за попередньо досягнутою домовленістю сторін, уповноважив ОСОБА_4 розпоряджатися всім його майном (продавати, купувати, міняти) з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося (за адресою за її розсудом), укладати всі передбачені законом угоди по керуванню та розпорядженню майном, з правом підготовки та одержання всіх документів, необхідних для посвідчення договору відчуження вищезазначеного нерухомого майна, проводити розрахунки по укладених правочинах, бути його представником в державних, господарських та інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевою приналежністю, землевпорядних організаціях, в тому числі представляти його інтереси в ЦНАПі, (в тому числі в міських (селищних) радах та підвідомчих йому (їй) органах, нотаріальних органах, землевпорядних організаціях, Реєстраційній службі, податковій інспекції, Державній фіскальній службі, управлінні статистики, територіальних сервісних центрах МВС України, в органах Національної поліції, міграційній службі України, управлінні архітектури та містобудування, проектних установах, службах безпеки, архівних відділах, Пенсійному фонді України, ПАТ «Укртелеком», у будь-яких поштових відділеннях, відповідних відділах державної виконавчої служби, ДАБК, та усіх інших компетентних органах та організаціях, по питанням цивільно-правового характеру, підписувати всі документи в тому числі договір купівлі-продажу, одержати Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, в Держтеокадастрі отримати витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку, оформлення та отримання інших документів, при вирішенні будь-яких питань, що мене стосуються, а також представляти інтереси в будь-яких банках, отримувати грошові кошти в сумах йому відомих, без обмеження при цьому їх розміру, у судових органах України будь-якої ланки, з усіма необхідними для того повноваженнями, які надано законом позивачу, відповідачу, та/чи потерпілому, вести мої цивільні, господарські та кримінальні справи, адміністративні правопорушення у всіх судових установах, в тому числі господарському, адміністративному, апеляційному, касаційному, інших правоохоронних органах, з усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі, в тому числі з правом повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни предмету позову, укладення мирової угоди, оскарження рішення суду в апеляційній та касаційній інстанції, а також виконавчій службі з правом подачі виконавчого листа до стягнення.

Для цього представник вправі подавати від його імені / ОСОБА_12 / заяви; в тому числі заяву про належність відчужувачу майна на праві особистої приватної власності, укладати та підписувати будь-які правочини, в тому числі договори оренди, проводити платежі, отримувати грошові кошти в сумах йому відомих, без обмеження при цьому їх розміру, отримувати документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно та підписувати від мого імені всі документи, включаючи договори, правочини, одержувати дублікати документів, що посвідчують право власності, а також договір купівлі-продажу, заяви будь-якого змісту, позовні, скарги в межах наданих їм повноважень та з додержанням при цьому вимог чинного законодавства, а також одержувати будь-які документи.

Зміст статей 203, 213, 214, 244, 247, 248, 249, 1000 Цивільного кодексу України, ст. 44 ЦПК України, щодо поняття довіреності її форми, строків, припинення представництва за довіреністю, відмови представника від вчинення дій, які були визначені довіреністю, йому / ОСОБА_12 /, довірителю, нотаріусом роз`яснено.

17 жовтня 2023 року вказана вище довіреність була скасована самим позивачем. Вказане підтверджується відповідною заявою, справжність підпису під якою була засвідчена третім секретарем з консульських питань Посольства України в республіці Чилі ОСОБА_16, зареєстровано в реєстрі за № 22/2023.

19 вересня 2023 року між ОСОБА_1 /Продавець за договором/, від імені якого діяла ОСОБА_4 на підставі на підставі довіреності, посвідченої Чухрай Т.Ю., приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального Одеської області, 01 липня 2022 року за реєстровим № 664, з однієї сторони та ОСОБА_5 /Покупець за договором/, з другої сторони, а разом - Сторони, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, за домовленістю сторін вирішили укласти цей договір, за яким ОСОБА_1 , в особі представника, продає та передає у власність, а ОСОБА_5 купує та приймає у власність за ціною, визначеною цим договором, чотирикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 91,5 кв.м., житловою площею - 56,8 кв.м.

Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Кушнір І.В. та зареєстровано у реєстрі за № 1993.

На підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 350007357 від 11.10.2023 власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 - є ОСОБА_5 .

Нормативно-правове обґрунтування та релевантна судова практика

Згідно із частинами першою, третьою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 238 ЦК України встановлено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Частиною третьою статті 244 ЦК України передбачено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Довіреність - це односторонній правочин, що фіксує межі повноважень представника, який діючи на підставі довіреності, створює права та обов`язки безпосередньо для довірителя.

У довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику, при цьому зазначені дії мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Довіреність же як один із способів представництва дає можливість або зобов`язує представника вчинити в майбутньому правочин від імені особи, яку представляє.

Таким чином представництво за довіреністю є правовідношенням, за яким особа уповноважується вчинити правочини від імені та в інтересах довірителя. Особливістю відносин представництва є те, що вони виникають та існують в інтересах особи, яка добровільно надала іншій особі право вчинити певний перелік дій, які вона заздалегідь схвалює. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки лише для особи, яку він представляє.

Відповідно до ч. 2, 3 ст.43 Закону України «Про нотаріат», при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії.

Згідно із ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема: вчинення такої дії суперечить законодавству України; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 2.1 Глави 4, Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції 22.02.2012 № 296/5, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Нотаріуси посвідчують довіреності, складені від імені однієї або кількох осіб, на ім`я однієї особи або кількох осіб за усним зверненням довірителя. У довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику.

Згідно з п. 7 Глави 4 Розділу ІІ вказаного Порядку, посвідчені нотаріусами довіреності, а також передоручення за ними, припинення їх дії підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей у порядку, установленому Положенням про Єдиний реєстр довіреностей, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.12.2006 № 111/5, зареєстрованим 28.12.2006 року за №1378/13252.

Відповідно до ч.1 ст.249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність.

Згідно з п. 6 Глави 4 Розділу ІІ вказаного Порядку, особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної, може у будь-який час скасувати довіреність або довіреність, видану в порядку передоручення. Нотаріус, завідувач державного нотаріального архіву при одержанні заяви про скасування довіреності або передоручення робить про це відмітку на примірнику довіреності, що зберігається у справах нотаріуса, у державному нотаріальному архіві, і відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій.

Якщо особа, яка видала довіреність, подасть примірник довіреності, що є у неї, напис про скасування довіреності або передоручення робиться і на цьому примірнику, після чого він разом із заявою додається до примірника, що зберігається у справах нотаріуса, в державному нотаріальному архіві.

Повідомлення особи, яка видала довіреність, представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність, про скасування довіреності може бути оформлено нотаріусом згідно з цим Порядком шляхом передавання відповідної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо).

Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т.ін.).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою,п`ятою та шостою статті 203цього Кодексу.

Згідно із ч. 1-5, ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Висновки суду

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Так, як вже зазначалося, відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Оскільки згідно із ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні правочину.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Між тим, матеріали справи не містять, а позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не надано доказів того, що на момент видання спірної довіреності на дружину волевиявлення останнього не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Позивачем відповідно до ст. 12, 13, 77-81 ЦПК України не подано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, і не доведено, що волевиявлення позивача під час посвідчення довіреності не було вільним, не відповідало його волі, та наявність факту обману позивача відповідачкою ОСОБА_4 щодо змісту оскаржуваної довіреності.

Посилання позивача, якими він обґрунтовує заявлений позов є голослівними, ґрунтуються виключно на припущеннях.

У відповідності до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Твердження позивача ОСОБА_12 щодо відсутності волевиявлення на відчуження спірного нерухомого майна, твердження щодо того, що довіреність стосувалася виключно представництва інтересів позивача у комунальних установах, яке неодноразово заявлялося самим позивачем у судовому засіданні, спростовуються змістом самої довіреності, якою позивач уповноважив ОСОБА_4 на розпорядження належним йому майном (продавати, купувати, міняти), з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося (за адресою за її розсудом), укладати всі передбачені законом угоди по керуванню та розпорядженню майном, а відтак підстав для визнання договору купівлі-продажу квартири від 19 вересня 2023 року недійсним немає.

За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Протоколом № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на вільне володіння майном. Стаття 1 Протоколу № 1 дає змогу зробити висновок про те, що: власник володіє всією повнотою влади стосовно власного майна, може робити будь-які дії, які не заборонені законом і не порушують прав третіх осіб; право власності є абсолютним.

Стосовно тверджень сторони позивача про «безгрошовість» договору купівлі-продажу слід зазначити, що у п. 2 договору купівлі-продажу від 19.09.2023 зазначено, що Продаж квартири за домовленістю Сторін вчинюється за 1 316 000,00 грн. (один мільйон триста шістнадцять тисяч гривень 00 копійок), які Продавець отримав повністю від Покупця, до укладення цього договору.

Доводи позивача щодо не проведення розрахунку за відчуження квартири, зокрема, що були надані у додаткових поясненнях, у яких представник позивача зазначила, що кошти за квартиру не були отримані ОСОБА_1 у 2023 році, так як він останній раз був в Україні 22.07.2022 і до теперішнього часу в Україну не повертався, також не можуть бути підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним, оскільки виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним, що визначено в п. 7 Постанови Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними».

Враховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до суду з відповідним позовом до ОСОБА_5 щодо стягнення грошових коштів.

Суд також критично ставиться до копії Договору про надання послуг з побутовими відходами від 27.11.2023 та копії довіреності від 20.09.2023 як до доказів, що можуть підтвердити позицію позивача, адже вказані докази ніяким чином не доводять факту, що не було згоди на здійснення купівлі-продажу квартири, а дана угода була вчинена фіктивно за попередньою змовою ОСОБА_4 з ОСОБА_5 для власної вигоди.

Показами свідка, ОСОБА_13 , допитаного у судовому засіданні неможливо також встановити тих обставин, на які посилається сторона позивача. Свідок у судовому засіданні лише повідомив суд, що проживає у сусідньому будинку, сім`ю Спину знає доволі довго, аби ОСОБА_14 /позивач/ хотів продавати квартиру не чув, на разі у квартирі проживає ОСОБА_15 /відповідач/. По обставинах справи щодо укладання довіреності та оспорюваного договору купівлі-продажу нічого фактично не повідомив.

При розгляді цивільної справи, суд, керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд також критично оцінює надані позивачем у паперовому вигляді скріншоти переписки через месенджер, так як суд позбавлений можливості перевірити, чи дійсно під вказаними особами (зокрема «Солнышко Ясное») зареєстровані та здійснюють переписку саме сторони у справі.

Надані позивачем скріншоти жодним чином не дають суду можливості ідентифікувати осіб, оскільки неможливо з`ясувати, що під вказаним іменем зареєстрована саме зазначена позивачем особа-відповідач - ОСОБА_4 ..

Суд також зауважує, що з вказаних доказів (скріншотів) не можливо встановити дату та час коли відбувалося листування у мережі.

Електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа (ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, в тому числі, з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги» (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Отже, обов`язковим реквізитом електронного документа є електронний підпис автора або прирівняний до нього підпис.

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, від 28 грудня 2019 року у справі № 922/788/19, від 16 березня 2020 року у справі № 910/1162/19, а також зазначено в Постанові Верховного суду від 19 січня 2022 року справа № 202/2965/21.

Керуючись положеннями статті 89 ЦПК України суд, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу приписів статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем та його представником не доведено, а судом не здобуто належних доказів, що відповідач ОСОБА_4 ввела в оману позивача, натомість в судовому засіданні встановлено, що довіреність видана 01.07.2022 ОСОБА_12 , відповідає положенням ст. 203 ЦК України, вона посвідчена нотаріусом згідно з нормами чинного законодавства, на підставі вільного волевиявлення ОСОБА_12 в належній процесуальній формі, позивач під час посвідчення довіреності усвідомлював правову природу своїх дій та настання юридичних наслідків, довіреність була підписана позивачем без застережень. Також, позивач не довів наявності обставин, які б вказували на помилку - неправильне сприйняття ним фактичних обставин правочину, що б вплинуло на його волевиявлення.

Оскільки відсутні підстави для визнання судом довіреності недійсною, правочини, які укладені на підставі вказаної довіреності також не підлягають визнанню судом недійсними.

Крім того, так як позивач не довів належними та допустимими доказами, факт вибуття з його власності та без його волі квартири, а підстави для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним відсутні, також не може бути і задоволена позовна вимога щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.09.2023, індексний номер: 69359500, який був вчинений приватним нотаріусом Кушнір Іриною Валентинівною, Білгород-Дністровського районного нотаріального округу, Одеської області.

Суд, ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п. 29).

Вирішення питання розподілу судових витрат

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Кушнір Ірина Валентинівна, приватний нотаріус Чухрай Тетяна Юріївна про визнання недійсною довіреності, договору купівлі-продажу та скасування рішення про державну реєстрацію - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст судового рішення складено 04 грудня 2024 року.

Суддя Н.Д.Анісімова