Справа №:755/9006/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2024 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва - Гаврилова О.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів , -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , через представника - адвоката Гапича Юрія Леонідовича, звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Згідно заявлених вимог позивач просила суд:

«Визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із його матір`ю, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі в розмірі 25 % від офіційного грошового забезпечення та отриманих доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення нею повноліття та інших обставин визначених законом.»

На підтвердження позовних вимог до позовної заяви було долучено: копію свідоцтва про шлюб та копію свідоцтва про народження.

Вказана позовна заява та додані до неї документи подані представником позивача - адвокатом Гапичем Ю.Л. в електронному вигляді через систему «Електронний суд».

Дану позову заяву було передано в провадження судді Гаврилової О.В. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року справу передано за підсудністю на розгляд до Подільського районного суду міста Києва.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Справу передано в провадження судді Гаврилової на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків не більше ніж п`ять днів з дня отримання копії ухвали.

В ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року вказувалось на те, що позивач, серед іншого, просила стягнути аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття "та інших обставин, визначених законом". Проте, позивачем такі обставини не були конкретизовані та щодо них не було наведено жодного обґрунтування в позовній заяві. Отже зміст позовних вимог підлягав уточненню.

Також в ухвалі суду вказувалось позивачу на те, що за змістом наведеного в позові обґрунтування, позовна заява не містила викладення фактичних обставин та посилань на докази наявності спору між позивачем та відповідачем щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сторін, до позову не були долучені докази на підтвердження таких обставин.

Позовна заява навіть не містила жодного обґрунтування того, що визначення місця проживання дитини з позивачем відповідатиме інтересам дитини сторін.

Крім того, в ухвалі суду, з посиланням на положення ч.2 ст. 161 СК України, п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України та ч.5 ст. 177 ЦПК України, вказувалось на те, що в позовній заяві не викладені обставини та не зазначені докази про те, що позивач має самостійний дохід. До позову не долучено сертифікату лікаря психіатра, довідки МВС щодо відсутності у позивача непогашеної судимості, доказів працевлаштування позивача та отримання нею самостійного доходу, наявності у власності або користуванні житла, придатного для проживання дитини, як і не долучено доказів на підтвердження викладених у позові обставин щодо проживання дитини з позивачем.

Крім того, в ухвалі суду зазначалось, що до матеріалів позовної заяви долучені докази надсилання листом з описом вкладення відповідачу копій поданих до суду документів не за адресою його зареєстрованого місця проживання.

З метою усунення недоліків позовної заяви позивачу було запропоновано подати до суду позовну заяву в новій редакції, з додержанням вимог ст.175 ЦПК України, з урахуванням недоліків, наведених в даній ухвалі, з викладенням обставин щодо існування між сторонами спору за вимогою про визначення місця проживання дитини та зазначенням доказів на підтвердження позовних вимог (як щодо порушення відповідачем прав позивача так і щодо наявності визначених законом підстав для визначення місця проживання дитини з позивачем), уточненням позовних вимог про стягнення аліментів.

Крім того, для усунення недоліків позивачу слід було долучити докази на підтвердження відсутності у позивача наркологічної та алкогольної залежності, відсутності непогашеної судимості та відсутності заведених щодо неї кримінальних проваджень, наявності постійного самостійного доходу, житла, придатного для проживання дитини, а також докази неможливості вирішення питання про визначення місця проживання дитини органом опіки та піклування в позасудовому порядку та наявності між сторонами спору з цього питання. Також було зазначено про необхідність долучення доказів надсилання відповідачу листом з описом вкладення копій позовної заяви та доданих до неї документів за зареєстрованим місцем проживання - АДРЕСА_1 (приватний будинок).

Копію ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року було доставлено до електронного кабінету представника позивача 19 листопада 2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа.

24 вересня 2024 року представник позивача подав через систему «Електронний суд» заяву, в якій виклав фактичне та правове обґрунтування тотожне викладеному в позовній заяві, без урахуванням недоліків, наведених в ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року, в якій просив:

«Прийняти заяву про усунення недоліків до розгляду.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі в розмірі 25 % від офіційного грошового забезпечення та отриманих доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення нею повноліття та інших обставин визначених законом.»

Отже позивачем подано до суду не позовну заяву в новій редакції а заяву про усунення недоліків.

Проте, документ під назвою «заява» або заява про усунення недоліків» не є заявою по суті справи, в даному випадку позовною заявою, в розумінні ст. 174, 175 ЦПК України, яку було запропоновано подати до суду в новій редакції.

При цьому в заяві наведені норми матеріального права, які регулюють правовідносини щодо визначення місця проживання дитини, однак прохальна частина заяви такої вимоги не містить, як і заяви про відкликання позовної заяви в цій частині.

Також позивачем проігноровано необхідність уточнення вимоги про стягнення аліментів щодо "інших обставин, визначених законом", як і не наведено ані фактичного ані правового обґрунтування щодо таких обставин.

До цієї заяви позивачем не долучено жодного доказу, в тому числі й тих, які були вказані в ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судом при постановленні даної ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить із того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. (Рішення Суду у справі Жоффрделя Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви згідно ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року, суд убачає визначені законом підстави для повернення позовної заяви позивачу.

Згідно ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 8, 14, 175, 177, 185, 258-261, 352-354 ЦПК України, суддя -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів - повернути позивачу.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: