Справа № 939/2458/24
РІШЕННЯ

Іменем України

04 листопада 2024 рокуселище Бородянка

Бородянський районний суд Київської області в складі: головуючого судді - Герасименко М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 175665788, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора MNV442UT. За умовами вказаного договору ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді кредитної лінії, у розмірі кредитного ліміту на суму 21 200 грн на умовах строковості, зворотності та платності, шляхом перерахування грошових коштів на його банківську карту. На підставі договору факторингу № 28/1118-01, укладеного 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», додаткових угод, якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року, та реєстру прав вимоги № 174 від 22 лютого 2022 року до вказаного договору, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 57 289,36 грн. Отже, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених додатковими угодами строків дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, його виконання здійснювалося не одномоментно, а протягом всього часу його дії, а право вимоги за кредитним договором № 175665788 від 18 грудня 2021 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 22 лютого 2022 року, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги № 174, який був підписаний вже після укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» і ОСОБА_1 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови залишилися без змін. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 58 048,32 грн. 20 серпня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» і ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 200824, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 58 048,32 грн. З огляду на зазначене, загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на день звернення до суду з вказаним позовом становить 58 048,32 грн і складається із: 21 200,00 грн заборгованість по кредиту, 36 848,32 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Враховуючи викладене, просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 175665788 від 18 грудня 2021 року в розмірі 58 048,32 грн і судові витрати.

Ухвалою суду від 25 вересня 2024 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

02 жовтня 2024 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, згідно з яким сторона відповідача не погоджується із твердженнями, вказаними в позовній заяві з наступних підстав. Так, представник, зокрема, вказала, що в обґрунтування позову зазначено, що 18 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 175665788, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, в якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Витяг з реєстру прав вимоги № 174, у якому зазначено відповідача, датується 22 лютого 2022 року, тобто більш ніж через три роки після укладення договору відступлення права вимоги, а отже на час укладення даного договору в ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» було відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором. Майбутня вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді, як жодної визначеної вимоги в ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» щодо ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року не було, та сторони не могли передбачити, що 18 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 буде укладено договір. З урахуванням викладеного, представник вважала, що ТОВ «Юніт Капітал» не довело порушення його прав з боку відповідача та наявність у нього права на звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 175665788 від 18 грудня 2021 року, який укладений після відступлення ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «Таліон Плюс», а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості відсутні, оскільки ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» не мали права на подальше відступлення права вимоги, якою вони не володіли. Крім того, вказала, що позивачем не доведено наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки платіжне доручення, додане до позовної заяви на підтвердження перерахування ОСОБА_1 коштів містить зазначення номеру картки частково без зазначення банківської установи, а тому само по собі не свідчить про отримання відповідачем кредиту без інформації від банківської установи про рух коштів по його картці. В договорі про споживчий кредит № 175665788 від 18 грудня 2021 року вказано, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на картковий рахунок, водночас дані рахунку в договорі не вказано, а тому платіжне доручення не є достатнім доказом отримання відповідачем кредитних коштів. Також, зазначила, що проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає нормам закону та договору позики. Так, розрахунок заборгованості не містить даних про осіб, повноважних на його видання із зазначенням прізвища та посади, відповідальних за здійснення бухгалтерської операції і правильність її оформлення. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором і її розмір, можуть бути первинні документи, що оформлюються відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18 червня 2003 року, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року. З договору позики вбачається, що сторони обумовили суму позики в розмірі 21 200 грн і відсотки за користування кредитом з розрахунком 0,97 % процентна ставка за день користування, строком кредитування 30 днів, тобто до 17 січня 2022 року. Доказів того, що відповідачем були вчинені дії передбачені п. 1.8 кредитного договору та сторонами було погоджено продовження строку дії договору матеріали справи не містять, а тому строк дії укладеного між сторонами договору закінчився 17 січня 2022 року та з цього моменту позивач більше не має правових підстав для нарахування відсотків, передбачених умовами договору. З урахуванням наведеного, представник вважала, що вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за кредитом, нарахованих після спливу строку кредитування є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Крім того, вказала, що ТОВ «Таліон Плюс» було нараховано заборгованість за кредитним договором після переходу права вимоги, проте, відповідне нарахування товариством відсотків відбувалося після закінчення строку дії кредитного договору, а договором факторингу не передбачено право фактора нараховувати заборгованість за кредитними зобов`язаннями. Представник зазначила, що розмір відсотків у сумі 36 848,23 грн з урахуванням розміру позики, що складає 21 200 грн, є непропорційно великою сумою компенсації, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов. З огляду на зазначене, просила відмовити ТОВ «Юніт Капітал» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

10 жовтня 2024 року до суду від представника позивача ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив, у якій представником вказано, зокрема, що позивачем надано беззаперечні докази того, що саме відповідач уклав кредитний договір з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» і прийняв на себе зобов`язання, розрахунки заборгованості, надані попередніми кредиторами й позивачем є беззаперечними доказами факту заборгованості, а тому позовні вимоги доведені в повній мірі. Крім того, нарахування відсотків повністю обґрунтовано та не суперечить умовам кредитного договору № 175665788 від 18 грудня 2021 року, з яким відповідач ознайомився до укладення і підписання електронним одноразовим ідентифікатором, підтвердив і погодився з його умовами. Натомість, відповідачем не надано власного розрахунку заборгованості, а також доказів, які підтверджують повернення ним кредиту в повному обсязі та в строки, передбачені кредитним договором, зокрема, доказів що спростовують правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості. Крім того, відповідачем не надано будь-яких належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить, виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту не зарахування кредитних коштів на його рахунок і доказів повернення коштів чи спростування нарахованих кредитором процентів за період користування кредитними коштами.

Також, 16 жовтня 2024 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення на відповідь на відзив, які в основному містять посилання на обставини, викладені представником у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 18 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 175665788, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора MNV442UT, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 21 200,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом за дисконтною процентною ставкою у розмірі 354,05% річних, що становить 0,97% від суми кредиту за кожен день користування ним, строком кредитування (дисконтний період) 30 днів від дати отримання кредиту до 17 січня 2022 року. Відповідно до п. 1.9.3 договору у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою у розмірі 766,50% річних, що становить 2,10% у день від суми кредиту за кожен день користування ним. Згідно з п. 1.14.2 договору у разі настання передбаченої п. 1.9.3 договору відкладальної обставини, що має наслідком виникнення у позичальника зобов`язань по оплаті процентів, за встановлений у п. 1.2 договору строк, у розмірі що розрахований за базовою процентною ставкою орієнтовна загальна вартість кредиту складе 34 556,00 грн і буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 13 356,00 грн і суму кредиту в розмірі 21 200,00 гривень (а.с. 30-34, 35-40, 41, 42, 43-51, 52, 53-54).

Відповідно до копії платіжного доручення № 17c59257-2cf9-4515-87b9-1a481c772b05, 18 грудня 2021 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» здійснило ОСОБА_1 переказ коштів згідно договору № 175665788 від 18 грудня 2021 року в розмірі 21 200,00 гривень (а.с. 52).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 175665788 станом на 22 лютого 2022 року ОСОБА_1 сплатив на користь ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» грошові кошти в розмірі 10,00 гривень, що були зараховані в рахунок погашення заборгованості за нарахованими процентами (а.с. 93-94).

На підставі договору факторингу № 28/1118-01, укладеного 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», додаткової угоди № 19 від 28 листопада 2019 року, додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020 року, додаткової угоди № 27 від 31 грудня 2021 року, додаткової угоди № 31 від 31 грудня 2022 року, додаткової угоди № 32 від 31 грудня 2023 року, якими було продовжено строк дії договору факторингу до 31 грудня 2024 року, а також реєстру прав вимоги № 174 від 22 лютого 2022 року до вказаного договору, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 175665788 у розмірі 57 289,36 грн, що складається із: 21 200,00 грн заборгованість по основному боргу, 36 089,36 грн заборгованість по відсоткам. Крім того, відступлення права вимоги за кредитним договором № 175665788 від 18 грудня 2021 року ТОВ «Таліон Плюс» 22 лютого 2022 року за умовами договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року підтверджується довідкою ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» Вих. № 175665788/ФК від 20 серпня 2024 року (а.с. 55-75, 97).

У рахунок погашення заборгованості за договором кредитної лінії № 175665788 від 18 грудня 2021 року на рахунок ТОВ «Таліон Плюс» ОСОБА_1 грошові кошти не сплачено, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 95).

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови залишилися без змін. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 58 048,32 грн, яка складається із: 21 200,00 грн заборгованість по основному боргу, 36 848,32 грн заборгованість по відсоткам (а.с. 76-84).

На підставі договору факторингу № 200824, укладеного 20 серпня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» і ТОВ «Юніт Капітал», і реєстру боржників до вказаного договору, ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 175665788 від 18 грудня 2021 року на загальну суму 58 048,32 грн, яка складається із 21 200,00 грн сума боргу, 36 848,32 грн прострочені відсотки (а.с. 85-92).

Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 175665788, заборгованість ОСОБА_1 станом на 29 серпня 2024 року включно становить 58 048,32 грн, яка складається із: 21 200,00 грн прострочене тіло, 36 848,32 грн прострочені відсотки (а.с. 96).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Встановлені судом фактичні обставини в справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору № 175665788 від 18 грудня 2021 року, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно з абз. другим частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 21 200,00 гривень.

Вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню.

Щодо доводів представника відповідача про те, що договір факторингу укладено раніше ніж укладено кредитний договір, а тому позов не підлягає задоволенню, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

З копії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», а також з копії договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» вбачається, що предметом таких договорів є право вимоги, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Отже, позивачем доведено факт відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 175665788 від первісного кредитора до ТОВ «Таліон плюс», та у подальшому від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «»Юніт Капітал».

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає наступне.

За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Встановлені фактичні обставини в справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем кредитного договору, дана фінансова установа надала позичальнику суму кредиту, яку останній зобов`язувався повернути в повному обсязі у визначений договором строк кредитування 30 днів, до 17 січня 2021 року.

Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування 30 днів, тобто до 17 січня 2021 року, після закінчення строку дії договору в позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Досліджені судом розрахунки заборгованості свідчать про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитом включає період, який виходить за межі строку кредитування, а тому є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Пунктом 1.14.2 договору кредитної лінії № 175665788 від 18 грудня 2021 року визначено, що у разі настання передбаченої п. 1.9.3 договору відкладальної обставини, що має наслідком виникнення у позичальника зобов`язань по оплаті процентів, за встановлений у п. 1.2 договору строк, у розмірі що розрахований за базовою процентною ставкою орієнтовна загальна вартість кредиту складе 34 556,00 грн і буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 13 356,00 грн і суму кредиту в розмірі 21 200,00 гривень (а.с. 31 зворотній бік - 34).

За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач повинна була сплатити кредитору відсотки за вказаним кредитним договором у розмірі 13 356 грн (21 200,00 грн х 2,10 % х 30 днів).

ОСОБА_1 сплатив на користь ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 175665788 грошові кошти в розмірі 10,00 гривень, які були зараховані в рахунок погашення заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 93-34).

Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідач умови кредитного договору належним чином не виконував, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за договором кредитної лінії № 175665788 від 18 грудня 2021 року в розмірі 34 546 гривень (34 556,00 грн (загальна вартість кредиту, визначена п. 1.14.2 договору) 10,00 грн (кошти, сплачені відповідачем ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» у рахунок погашення заборгованості за договором)).

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги № 26-08/24-02 від 26 серпня 2024 року, копію протоколу погодження вартості послуг і додаткової угоди № 2 до вказаного договору, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 26 серпня 2024 року, згідно яких витрати понесені позивачем на правничу допомогу складають 6 000,00 гривень (а.с. 21-26).

Однак, з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову, суд вважає, що заявлена до стягнення з відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал» сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому з огляду на зазначене вище та встановлені судом обставини, дійшов висновку про необхідність стягнення таких витрат у розмірі 3 000 грн, що буде відповідати критеріям розумності, справедливості та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Оскільки позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 1 785,30 грн (3 000,00 грн х 59,51% : 100%).

Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 441,63 грн, виходячи з розрахунку: 34 546 грн (розмір задоволених позовних вимог) * 2 422,40 грн (сума сплаченого судового збору) / 58 048,32 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Керуючись ст. 207, 526, 549, 551, 610, 611, 626, 627, 628, 638, 1048-1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (, 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, 4, літера А, офіс 10) заборгованість за договором кредитної лінії № 175665788 від 18 грудня 2021 року в розмірі 34 546 (тридцять чотири тисячі п`ятсот сорок шість) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 441 (одну тисячу чотириста сорок одну) гривню 63 копійки та витрати на правничу допомогу в розмірі 1 785 (одна тисяча сімсот вісімдесят п`ять) гривень 30 копійок.

В іншій частині в позові відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 04 листопада 2024 року.

СуддяМ.Герасименко