Справа № 161/6148/24 Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М.
Провадження № 22-ц/802/1135/24 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника відповідача (в режимі відеоконференції) ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», про визнання пунктів договору недійсними за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2024 року

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 10 грудня 2021 року уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Лінеура Україна» відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір № 2676063 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі кредитний договір), згідно з умовами якого вона отримала кредит у розмірі 11 800 грн строком на 360 днів. Кредит у вказаному розмірі отримала шляхом зарахування коштів на її платіжну картку.

Позивач зазначала, що за користування кредитом умовами кредитного договору обумовлено сплату товариству стандартної процентної ставки 1,99% в день (п. 1.4.). Пунктом 1.4.1. кредитного договору передбачено, що знижена процентна ставка становить 1,99% у день та застосовується відповідно до наступних умов: якщо клієнт до 09 січня 2022 року (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою, у випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, клієнт розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для клієнта, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для клієнта лише як для учасника програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування ,передбачених цим договором. Вважає, що знижена та стандартна ставки є однаковими та становить 1,99% в день, що ставить її як споживача у невигідне положення та суперечить принципу добросовісності і його наслідками є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

09 січня 2022 року вона внесла оплату на рахунок кредитора у розмірі 7 044 грн 60 коп. У зв`язку із цим відповідно до пунктів 1.4., 1.4.1. кредитного договору відбулося продовження строку кредитування на 30 днів, тобто до 09 лютого 2022 року із стандартною процентною ставкою 1,99% в день. 10 січня 2022 року вона внесла на рахунок грошові кошти у розмірі 469 грн 65 коп., а 11 березня 2022 року суму у розмірі 5 348 грн 82 коп. 05 грудня 2022 року з її карти було списано грошові кошти у сумах 1 000 грн, 500 грн, 10 грн, 10 грн на рахунок кредитора. Загалом сума сплачених на рахунок ТОВ «Лінеура Україна» грошових коштів склала 15 938 грн 66 коп.

26 липня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» укладений договір факторингу № 27072023, згідно з умовами якого право вимоги за кредитним договором № 2676063 від 10 грудня 2021 року перейшло до ТОВ «УМ Факторинг». За розрахунком відповідача її заборгованість складає 96 335 грн 20 коп., з яких: 11 800 грн тіло кредиту, 84 535 грн 20 коп. - нараховані відсотки. Згідно з вказаним розрахунком процентна ставка у розмірі 1,99 %, що зазначена у пунктах 1.4., 1.4.1. кредитного договору, суперечить принципу добросовісності, оскільки вона змушена сплачувати непропорційно велику суму заборгованості за процентами щодо тіла кредиту, що в розумінні вимог цивільного законодавства та Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими умовами та такими, що суперечать принципу добросовісності. Наслідком включення зазначених пунктів до умов договору є дисбаланс договірних прав та обов`язків, що діють виключно на шкоду їй як споживачу за вказаним договором.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просила суд визнати недійсними пункти 1.4., 1.4.1. та 3.1. договору № 2676063 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10 грудня 2021 року, укладеного між нею та ТОВ «Лінеура Україна».

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ТОВ «УМ Факторинг», вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті та справедливим, просило вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що на офіційному сайті ТОВ «Лінеура Україна» www.credit7.ua в мережі Інтернет розміщено «Правила надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», які є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними.

10 грудня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_2 укладений договір № 2676063 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно з умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит у розмірі 11 800 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (п. 1.2 кредитного договору). Строк кредиту 360 днів, що може бути змінений (у бік зменшення), в порядку та на умовах, визначених в п.4.2.кредитного договору (п. 1.3. кредитного договору). Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.3. цього договору (п. 1.4.кредитного договору). Пунктом 1.4.1. кредитного договору встановлена знижена процентна ставка, що становить 1,99% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо клієнт до 09 січня 2022 року (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою, у випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, клієнт розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для клієнта, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для клієнта лише як для учасника програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим договором. Пунктом 3.1. кредитного договору передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (а.с.7-10).

У п. 9.9. кредитного договору № 2676063 від 10 грудня 2021 року, підписаного позивачем ОСОБА_2 , зазначено, що вона як позичальник підтвердила, що перед укладенням цього договору їй була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана в частинах 1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті, за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», а також вона ознайомлена з усіма умовами Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛінеураУкраїна», розміщені на веб-сайті та затверджені наказом № 67-ОД від 14 червня 2021 року, повністю розуміє, погоджується з ними та зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

У п. 10 «Реквізити сторін» кредитного договору № 2676063 від 10 грудня 2021 року зазначено, що він підписаний позивачем ОСОБА_2 електронним підписом (номер пароля М043).

З паспорта споживчого кредиту також вбачається, що споживач підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування, а саме, що у випадку кредитування на суму 11 800 грн стандартна процентна ставка становить 726,35% річних (або 1,99% в день), знижена процентна ставка (застосовується з дати видачі кредиту до 10 грудня 2021 року, якщо споживачем виконані умови для отримання знижки, зокрема до вказаного строку (включно) + 3 дні здійснена сплата першого платежу з оплати процентів, згідно графіку платежів або здійснено часткове дострокове повернення кредиту, і становить 726,35 % річних (або 1,99% в день). В паспорті споживчого кредиту вказаний порядок повернення кредиту, вказаний паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_2 електронним підписом М043 (а.с.11).

Як вбачається зі змісту оспорюваного позивачем кредитного договору №2676063 від 10 грудня 2021 року, у ньому визначені основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, а саме: зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позивач ОСОБА_2 як позичальник за кредитним договором погодилася на укладення договору саме такого змісту та на визначених у ньому умовах, про що свідчить підписання договору позивачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

26 липня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» укладений договір факторингу № 27072023, згідно з умовами якого право вимоги за кредитним договором № 2676063 від 10 грудня 2021 року перейшло до ТОВ «УМ Факторинг» (а.с.12-14).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 15 ЦК України, ч.1 ст. 16 ЦК України).

Отже, судовому захисту підлягають лише порушене, невизнане або оспорюване право особи, а також її законний інтерес.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. По своїй суті правочин це вольовий акт і цим відрізняється від подій, що відбуваються незалежно від волі людини.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У ст. 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу (ст. 215 ЦК України).

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

У ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Аналіз ст. 18 зазначеного Закону дає підстави для висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав таобов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. За ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4).

Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-330цс16.

Крім того, ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

У Законі України «Про захист прав споживачів» також містяться положення відповідно до яких споживач має право відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач всупереч ст. 81 ЦПК України не довела обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору № 2676063 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10 грудня 2021 року вимогам законодавства та несправедливість його умов.

Позивач була належним чином ознайомлена та погодилася із умовами надання кредиту та 10 грудня 2021 року уклала з ТОВ «Лінеура Україна», правонаступником якого є ТОВ «УМ Факторинг», кредитний договір, який містить умови надання кредиту, визначені у паспорті споживчого кредиту, що підтверджується електронний підписом позивача як на паспорті споживчого кредиту так і на кредитному договорі. Позивач на момент укладення кредитного договору не зверталася до товариства із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, що свідчить про те, що вона погодилася зі всіма умовами договору. Після підписання кредитного договору позивач мала передбачену законом можливість протягом тривалого строку детально оцінити його умови та в разі необхідності протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору відмовитися від кредитного договору, однак, вказаною можливістю на власний розсуд не скористалася і виконувала умови його умови, не маючи при цьому заперечень до позикодавця.

Встановивши, що позивач не надала належних і допустимих доказів на доведення обставин щодо несправедливості умов кредитного договору №2676063 від 10 грудня 2021 року, а також існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що підстави для задоволення позову ОСОБА_2 у даному випадку відсутні.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про відмову у позові ОСОБА_2 є законним та обґрунтованим.

Покликання позивача в апеляційній скарзі на те, що встановлення у кредитному договорі процентної ставки у розмірі 1,99% в день, зазначеної у пунктах 1.4. та 1.4.1. кредитного договору, є несправедливим у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» та порушує принцип добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, колегією суддів до уваги не приймаються. Як правильно зазначив суд першої інстанції у своїх висновках і це слідує з матеріалів справи, зазначений розмір відсоткової ставки сторони погодили у договорі, що цілком узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, який викладений у постанові від 07 квітня 2021 року у справі №623/2936/19.

Позикодавець у паспорті споживчого кредиту та у кредитному договорі повідомив позичальника, що орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за стандартною та зниженою процентною ставками за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) складатиме 96 335 грн 20 коп., реальна річна процентна ставка як за стандартною, так і за зниженою ставкою становить 29 653,85% річних. Умовами договору визначено, що стандартна та знижена процентні ставки однакові, та становлять 1,99% в день. Отже, позивач була обізнана із загальними витратами, які вона буде нести у разі отримання кредиту у відповідній фінансовій установі, зокрема її повідомлено про реальну переплату за кредитом, тобто розмір відсотків, які позичальник зобов`язана буде повернути разом із грошовими коштами, наданими фінансовою установою у кредит.

Інші доводи апеляційної скарги позивача щодо неправильного вирішення судом першої інстанції позову не знайшли свого підтвердження, на підтвердження обставин, викладених в апеляційний скарзі, позивач належних та допустимих доказів не надала, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Суд першої інстанції надав правильну оцінку обставинам справи в межах заявлених позовних вимог, правильно вирішив спір по суті.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: