ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9713/24 Справа № 185/3981/23 Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І. С. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Барильської А.П.,

суддів: Макарова М.О., Ткаченко І.Ю.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2023 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ«ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 24 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву без номеру. Відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці, в подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 30 000 грн. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 10 березня 2023 року має заборгованість у загальному розмірі 31 607,59 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25 788,59 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 5819 грн., а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути вказану заборгованість та судовий збір.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом № б/н від 24 квітня 2015 року у сумі 25 788, 59 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 189,88 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що кредитний договір укладено 24 квітня 2015 року, а позов подано лише у 2023 році, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якої вона була позбавлена можливості заяви через те, що не була повідомленою про розгляд справи.

07 жовтня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» надали відзив на апеляційну скаргу в якому зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказують, що строк позовної давності не пропущено. Відповідачка отримала кредитні кошти та використали їх.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 31 607,59 грн та не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 24 квітня 2015 року відповідачка звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, а саме грошових коштів, у зв`язку із чим підписала анкету-заяву № б/н згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

З виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідачка користувався кредитними коштами.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що, станом на 10 березня 2023 року, заборгованість за кредитним договором складає 31 607,59 грн., та складається з наступного: 25 788,59 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5 819 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції дійшов висновку, що стягненню на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 25 788,59 грн.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що АТ КБ «ПриватБанк» не довів факт погодження між сторонами процентної ставки за користування кредитом чи прострочення зобов`язання, оскільки на підтвердження цього банком було надано суду тільки виписку по рахункам, розрахунок заборгованості та анкету-заяву, у якій зазначено лише анкетні дані відповідачки, її контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність.

Графи анкети-заяви про бажання оформити на своє ім`я будь-якої картки банку, зокрема кредитної, пусті. Бажаний кредитний ліміт не зазначений.

Будь-які докази звернення відповідачки до банку з метою отримання кредиту в матеріалах справи відсутні, зокрема анкета-заява, на підставі якої, як стверджує позивач, відповідачці було видано кредит, не містить відомостей щодо надання кредитної картки із встановленою сумою кредитного ліміту та погодження між сторонами розміру відсотків за користування кредитом та обумовлення відсотків у разі несвоєчасного погашення кредиту, строк дії картки тощо.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

Матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідачка ОСОБА_1 ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин (24 квітня 2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (22 березня 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідачка розуміла, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, відповідачка вказувала про пропуск позовної давності, що не відповідає дійсності та відхиляється колегією суддів.

Втім здійснивши власноручну калькуляцію усіх транзакцій по рахунку відповідачки, колегія суддів доходить висновку про відсутність в останньої заборгованості за фактично отриманими коштами банку. Так згідно виписки по рахункам відповідачки вбачається, що фактично нею за весь час користування кредитом з 24 квітня 2015 року по 01 березня 2023 року було витрачено коштів банку на загальну суму 157 120,63 грн. та повернуто 125 513,04 грн. В той же час банком було нараховано відсотки у розмірі 27 706, 48 грн., які неузгоджені сторонами.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що з вказаної виписки по картковим рахункам відповідачки вбачається, що банком автоматично списувалися кошти за користування послугою страхування на загальну суму 2 875,52 грн., в той же час в матеріалах справи відсутні докази укладення із відповідачкою договору страхування.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що банком було списано кошти в рахунок погашення кредиту за послугою «оплата частинами» у загальному розмірі 26152,56 грн., в той же час банком не надано доказів замовлення позичальником відповідної послуги або укладення із позивачем додаткового кредитного договору на купівлю товару у розстрочку.

Таким чином, з аналізу відповідної виписки банку, яка є первинним банківським документом, колегія суддів доходить висновку, що реальна заборгованість за фактично отриманими коштами банку у відповідачки перед банком відсутня, при цьому, зазначена позивачем заборгованість в дійсності складається з нарахованих на суму заборгованості відсотків, неустойки, а також списань за додатковими договорами, докази укладення яких позивачем надано не було.

Тобто сума внесених коштів на банківський рахунок з метою погашення заборгованості перевищує фактично використані позичальником кошти, а саме фактичну заборгованість за тілом кредиту, що у свою чергу свідчить про погашення відповідачем заборгованості перед банком.

Таким чином, враховуючи встановлення факту відсутності заборгованості за тілом кредиту, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи результат розгляду даної справи, з врахуванням того, що відповідачка є інвалідом 2 групи та звільнення від сплати судового збору за звернення з даною апеляційної скаргою, з позивача АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3283,50 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 3 283,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: М.О. Макаров

І.Ю. Ткаченко