ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/119/24 Головуючий у суді І інстанції: Зуб І.Ю.
Номер провадження: 22-ц/819/408/24 Доповідач: Воронцова Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Воронцової Л.П.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в м. Херсоні справу за апеляційною скаргою адвоката Брушко Інни Ігорівни, яка діє від імені ОСОБА_1 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 вересня 2024 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 07 вересня 1991 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області між нею та відповідачем ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 950. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та двох повнолітніх дітей. Зазначила, що відносини із відповідачем погіршувались, з 24 лютого 2022 року припинили спільне проживання, не підтримують шлюбних відносин, спільним побутом не пов`язані, їх шлюб має формальний характер, тому збереження шлюбу та примирення між ними не можливе, суперечитиме її волі, інтересам та принципу добровільності, строк на примирення просила не надавати.

З огляду на зазначене, просила розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_1 .

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02 вересня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 07 вересня 1991 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 950.

Рішення суду мотивоване тим, що шлюбні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливе і суперечить інтересам позивача, яка наполягала на розірванні шлюбу та категорично заперечувала щодо надання строку на примирення, а незгода відповідача не є підставою для відмови в позові за наявності заяви позивача про небажання продовжувати шлюбні відносини.

Не погоджуючись із рішенням суду адвокат Брушко Інна Ігорівна, яка діє від імені ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не вживав заходів щодо примирення шляхом надання подружжю строку на примирення, невірно встановив факт припинення шлюбних відносин, оскільки до недавнього часу сторони підтримували шлюбні відносини, непорозуміння виникали через перебування в окупації, проживання в зоні бойових дій. Відповідач вживає заходів щодо збереження шлюбу, надає сім`ї матеріальну допомогу, бажає продовжувати шлюбні відносини.

Просив скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 вересня 2024 року, постановити ухвалу про зупинення провадження у справі та надати сторонам строк для примирення на строк 6 місяців.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Чухраєва Надія Сергіївна, яка діє від імені ОСОБА_2 , заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги адвоката Брушко Інни Ігорівни, яка діє від імені ОСОБА_1 , посилаючись на її безпідставність. Зазначила, що сторони припинили шлюбні відносини в 2022 році, примирення між ними неможливе, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, заперечує щодо надання строку на примирення та не бажає відновлювати шлюбні відносини. Просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

В додаткових поясненнях адвокат Брушко Інна Ігорівна, яка діє від імені ОСОБА_1 , зазначила, що твердження позивачки щодо невжиття відповідачем заходів для примирення подружжя не відповідають дійсності, оскільки відповідач матеріально забезпечував сім`ю, відноволював підприємницьку діяльність та майно, яке було знищене внаслідок ворожих обстрілів м. Херсона, в той час як позивачка вивезла дітей в інший регіон. Просила задовольнити апеляційну скаргу, а в задоволенні вимоги позивача про стягнення судових витрат відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів, зокрема, про розірвання шлюбу.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду у справі про розірвання шлюбу, яка не відноситься до категорій справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд даної цивільної справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 07 вересня 1991 року між сторонами зареєстровано шлюб Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №950, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно 13 грудня 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 28 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність наміру на збереження шлюбу в одного з подружжя є правовою підставою для розірвання шлюбу, та дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін по справі, як подружжя і збереження їх шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частиною 1 статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання його права вимагати розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинені. Подальше сімейне життя чоловіка і дружини та збереження сім`ї є неможливим, з огляду на категоричність позивачки, отже суперечить її інтересам.

Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18, провадження № 61-1658св20.

Щодо доводів апелянта про не вжиття судом першої інстанції заходів, спрямованих на примирення подружжя, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

При цьому Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Згідно з частиною 7 статті 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців, тобто надання строку для примирення сторін, є правом, а не обов`язком суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) викладено висновок щодо застосування статті 111 СК України та вказано, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов?язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов?язком.

Як вбачається з матеріалів справи, позов про розірвання шлюбу зареєстровано в суді 02 січня 2024 року, провадження у справі відкрито 21 січня 2024 року, а рішення суду ухвалено 02 вересня 2024 року, тобто з моменту відкриття провадження справа перебувала на розгляді понад 8 місяців, що перевищує встановлений законом строк для примирення.

Враховуючи те, що сторони мали достатньо часу для відновлення шлюбних відносин, однак позивач наполягала на розірванні шлюбу та категорично заперечувала щодо надання строку на примирення, вбачається, що збереження сім`ї є неможливим, а примушування до шлюбу суперечитиме інтересам позивачки.

За таких підстав, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що він вживає заходи для налагодження стосунків з дружиною, а строк для примирення може призвести до збереженн шлюбу, оскільки такі посилання не підтверджені матеріалами справи.

Хоч в апеляційній скарзі відповідач і зазначив про можливе примирення сторін, але доказів на підтвердження вчинення ним реальних заходів щодо налагодження із позивачем сімейних відносин та їх результатів не надав.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивач наполягала на розірванні шлюбу та категорично заперечувала щодо надання строку на примирення, що свідчить про її незміну позицію протягом розгляду справи та виключає можливість примирення сторін.

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для зупинення провадження у справі та надання сторонам строку для примирення в суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі скаржник не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про помилковість висновків суду щодо неможливості збереження шлюбу. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких підстав, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, і суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, волевиявлення позивача на розірвання шлюбу, відсутність доказів, які б свідчили про можливість збереження шлюбу між сторонами, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 вересня 2024 року без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача і новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката Брушко Інни Ігорівни, яка діє від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.П. Воронцова

Судді: В.В. Майданік

Н.В. Орловська