Єдиний унікальний номер судової справи 487/3345/24
Номер провадження 22-ц/812/1711/24
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

02 грудня 2024 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Травкіною В.Р.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Маркіним Сергієм Ігоровичем, та ОСОБА_3 , яка подана його представником адвокатом Драчуком Сергієм Вячеславовичем, рішення, яке ухвалено Заводським районним судом міста Миколаєва 16 вересня 2024 року під головуванням судді Притуляк І.О. об 11 год. 51 хв., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

УСТАНОВИЛА:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 25 квітня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 листопада 2022 року.

Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ухиляється від належного виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання доньки, а весь тягар по утриманню дитини позивач несе самостійно.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 отримує нерегулярний і мінливий дохід, позивач вважає, що майновий стан відповідача дозволяє йому надавати матеріальну допомогу на утримання доньки ОСОБА_6 у розмірі 10 000 грн. щомісячно.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила стягнути на її користь з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 7 000 грн. щомісяця починаючи з 15 квітня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 серпня 2024 року задоволено заяву ОСОБА_3 , яка подана його представником адвокатом Драчуком С.В., про перегляд заочного рішення. Заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 липня 2024 року скасовано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 грн. щомісяця, починаючи з 16 вересня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 1 211 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення районного суду мотивовано тим, що виходячи з принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 6 000 грн. щомісячно, які він, виходячи з фактичних обставин справи, спроможний сплачувати на утримання своєї дитини, яка натепер досягла чотирнадцяти років, а отже потребує більше витрат для гармонійного розвитку та становлення, як особистості, та аліменти саме у зазначеному розмірі, сприятимуть належному забезпеченню її інтересів.

Судом зазначено, що при визначенні розміру аліментів не підлягає застосуванню показник у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки законодавець у ч.2 ст.18 СК України, визначив обов`язкове проведення щорічної індексації розміру аліментів, визначених судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі.

Твердження відповідача в тій частині, що ОСОБА_3 за станом здоров`я а також необхідністю надання матеріальної допомоги батькам, в змозі сплачувати аліменти у розмірі 2 000 грн., або 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), суд вважав недоведеними належними доказами.

Вказано на те, що та обставина, що відповідач отримує мінливий дохід, не може бути єдиною підставою та критерієм для визначення розміру аліментів в розумінні вимог ст.182 СК України щодо майнового стану відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Маркіна С.І., посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення районного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована незаконністю судового рішення в частині визначеного судом розміру аліментів, який, як на думку позивача, буде не здатним забезпечити гармонійний розвиток дитини, та в частині часу присудження аліментів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , діючи через свого представника адвоката Данчука С.В., посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, в апеляційній скарзі зазначено, що стягнуті з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 6 000 грн. щомісячно, є надто завищеними, оскільки відповідач не має можливості для виплат такої суми коштів позивачу щомісячно.

Також, звернуто увагу на те, що вимога позивача про стягнення аліментів в розмірі 10 000 грн. щомісячно або 6 000 грн. щомісячно, визначені районним судом, відповідач вважає дуже завищеними, оскільки вони перевищують мінімальний рекомендований мінімум аліментів на одну дитину.

Крім того, визначений розмір аліментів є необґрунтованим, відповідними доказами, з точки зору необхідності такого розміру аліментів та наявної фактичної можливості здійснювати такі щомісячні відрахування на користь позивача, не підтверджений.

Позивач взагалі не надала доказів на підтвердження розміру матеріального утримання, яке вона забезпечує дитині, тому оскаржуване рішення суду в цій частині не відповідає загальним засадам цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, які закріплені в п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а оскаржене рішення суду першої інстанції зміні, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1,2,5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не в повному обсязі.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 25 квітня 2009 року перебували у шлюбі, який рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 листопада 2022 року було розірвано (а.с.8).

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Неповнолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю (а.с.24,25,26).

Згідно з копією наказу №2 (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 19 січня 2014 року ОСОБА_3 звільнено з 19 січня 2024 року з посади слюсаря з ремонту рухомого складу автопарку Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрідом-Бас» по підставі п.1 ст.36 КЗпП України за заявою на звільнення (а.с.75).

Відповідно до копії довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрідом-Бас» від 06 серпня 2024 року №ФБ00-000050 дохід ОСОБА_3 за період з 06 квітня 2023 року по 19 січня 2024 року склав 71 384 грн. 05 коп., з яких: 13 120 грн. 39 коп. - утримано, сума до виплати 58 263 грн. 66 коп. (а.с.76).

Також, з доданої до матеріалів справи копії виписки по рахунку ОСОБА_3 вбачається, що відповідач не ухилявся від свого законного обов`язку щодо утримування дочки ОСОБА_6 та починаючи з 23 січня 2022 року по 16 червня 2024 року перераховував позивачу кошти на утримання дитини (а.с.81-84).

Разом з тим, позивач, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, скористалася своїм правом на звернення до суду з позовом про призначення аліментів в судовому порядку.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч.ч.2,3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.ст.180,191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

За положеннями ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2023 року становить 2 833 грн.

Згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2024 року становить 3 196 грн. (ст.7 вищевказаного Закону).

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставин, що мають істотне значення.

За приписами ст.141 СК України мати, батько мають рівні як права, так і обов`язки щодо дитини.

За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Суд першої інстанції при вирішенні справи дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь її матері ОСОБА_1 й рішення суду в цій частині не оспорюється.

Разом з тим, між сторонами існує спір щодо сплати аліментів на дитину, який стосується розміру їх сплати, а тому він має бути вирішений саме судом.

Проаналізувавши вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 6 000 грн. щомісячно не відповідає обставинам справи та вимогам вищевикладеного законодавства.

При цьому, наявні у справі докази свідчать, що позивач не довела заявленого в позовній заяві розміру аліментів на утримання дочки в сумі 10 000 грн., оскільки матеріали справи не містять доказів необхідності надання утримання дитині одним з батьків саме у такому розмірі, а також змогу відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у вказаному розмірі.

Зі змісту апеляційної скарги слідує, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 3 000 грн. щомісячно, й вважає такий розмір, з огляду на не стабільність його доходів, відсутність будь-якого рухомого та нерухомого майна у власності, достатнім для забезпечення потреб неповнолітньої дитини.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, з урахуванням потреб дитини даного віку, дотримуючись принципів розумності, справедливості та пропорційності, як основних засад цивільного процесуального законодавства, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни розміру аліментів до 4 000 грн. Визначаючи такий розмір аліментів, колегія суддів, з урахуванням обов`язку матері утримувати свою дитину, вважає, що стягнення аліментів у цій сумі буде необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини даного віку та не буде занадто обтяжливим для батька дитини, який не має на утриманні інших неповнолітніх дітей та законного обов`язку щодо утримання непрацездатних членів родини (протилежного не встановлено).

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що сплата відповідачем коштів позивачу на утримання дочки до звернення її з позовом до суду на вирішення справи не впливає, бо спір існує і немає належним чином оформленої домовленості сторін про участь відповідача в утриманні дитини в грошовій і (або) натуральній формі. До того ж, добровільна сплата відповідачем коштів на утримання дитини є його суб`єктивним правом, а у даному спорі вирішується питання про примусове стягнення відповідних платежів з метою реалізації гарантованих законом зобов`язань батьків щодо обов`язку утримувати дітей.

Більш того, колегія суддів зауважує, що вказані у виписці кошти не свідчать про наявність домовленості між сторонами про сплату саме зазначеної суми в рахунок аліментів на дитину, а також, що вона буде достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів на утримання доньки змінити, зменшивши розмір стягнення аліментів з 6 000 грн до 4 000 грн.

При цьому, колегія суддів, враховуючи призначення та мету аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а також виходячи із системного аналізу вищенаведених положень Конвенції про права дитини, Конституції України, СК України, ЦПК України, Закону України «Про охорону дитинства», вважає, що такий розмір аліментів, є справедливим, достатнім та таким, що враховує як інтереси дитини, так і платника аліментів.

Окрім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що районний суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення ст.191 СК України про присудження аліментів за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

За такого, судове рішення в частині, яка стосується часу присудження аліментів, також слід змінити, зазначивши про присудження аліментів з 15 квітня 2024 року.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції на підставі п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 є звільненою від сплати судового збору, оскільки позовні вимоги стосуються стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1 211 грн. 20 коп., тобто мінімальний розмір судового збору за вимоги майнового характеру, визначений Законом України «Про судовий збір», у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду в цій частині.

Також, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у мінімальному розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір», а саме в розмірі 1 453 грн. 44 коп. (1 211 грн. 20 коп. х 150%х 0.8), та, з огляду на викладене вище, правові підстави для покладення на позивача обов`язку з відшкодування відповідачу судових витрат, понесених останнім на оплату судового збору за подання апеляційної скарги, відсутні.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Маркіним Сергієм Ігоровичем, та апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана його представником адвокатом Драчуком Сергієм Вячеславовичем, задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 вересня 2024 року в частині визначення розміру аліментів та в частині, яка стосується часу присудження аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. щомісячно, починаючи з 15 квітня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 04 грудня 2024 року