Справа № 158/3716/23
Провадження № 2/0158/65/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 липня 2024 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Поліщук С.В.
з участю секретаря Квач Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на транспортний засіб в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в:
Представник АТ «КБ «Приват Банк» Будьонний В.С. звернувся до Ківерцівського районного суду Волинської області з цивільним позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на транспортний засіб в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивує тим, що 21 січня 2008р. ОСОБА_2 та ЗАТ «КБ «Приват Банк» правонаступником якого є АТ «КБ «Приват Банк» уклали кредитний договір №МЗ-57, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 95 000,00 євро в обмін на зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.
Тоді ж, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між Банком (кредитором) та відповідачем по справі ОСОБА_1 (поручителем) укладено договір поруки №МЗ-57, відповідно до умов якого Поручитель відповідає перед кредитором за виконання з зобов`язань за кредитним договором №МЗ-57 в тому ж розмірі, що і боржник.
23 січня 2008р. ОСОБА_2 (заставодавець) та Банк (заставодержатель) уклали договір застави автотранспорту, предметом якого є надання заставодавцем в заставу автотранспорту, в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором МЗ-57 від 21.01.2008р. Серед іншого, заставодавець надав в заставу транспортний засіб марки «Daimler Shrysler 954/03», 2002 року випуску, білого кольору, номер кузоваWDB9540321K734618, об`єм двигуна 11.946 куб.см, тип транспортного засобу вантажний сідловий тягач, д.н.з. « НОМЕР_1 ».
05 травня 2016р. позичальник ОСОБА_2 помер.
16 вересня 2020р. АТ КБ «Приват Банк» направив до Першої Луцької державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України. 06 жовтня 2020р. нотаріус повідомила АТ КБ «Приват Банк» про заведення приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Вовчук М.В. спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , куди й була скерована вищезазначена претензія.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2023р., яке набрало законної сили, задоволено цивільний позов АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця, стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № VOY0GK00001088 від 09 жовтня 2006 року в розмірі 94 600 грн. 00 коп. Вказаним рішенням суду також встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли 05 травня 2016 року, відповідач ОСОБА_1 прийняла спадщину 04 жовтня 2016 року, першу претензію кредитора АТ КБ «Приватбанк» направило нотаріусу 21 серпня 2016 року, відтак, до спірних правовідносин мають застосовуватись положення статті 1281 ЦК України у редакції після прийняття Закону України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», оскільки відповідач ОСОБА_1 по теперішній час свідоцтва про право на спадщину не отримала, що свідчить про продовження існування спірних правовідносин після набрання чинності Закону України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування».

06 жовтня 2023р. з метою встановлення власника транспортного засобу Shrysler 954/03», д.н.з. « НОМЕР_1 », 2002 року випуску, номер кузоваWDB9540321K734618, який переданий ОСОБА_2 у заставу банку відповідно до договору застави транспортного засобу, представником позивача до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області зробила запит та згідно інформації від 19.10.2023р., станом на 17.10.2023р., згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів, вищевказаний транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_2 .

Враховуючи вищезазначене та те, що заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №МЗ-57 від 21.01.2008р. не погашена та станом на 25.10.2023р. становить 173 041,44 євро, просить в рахунок погашення заборгованості останнього за вищевказаним кредитним договором звернути стягнення на транспортний засіб марки «Daimler Shrysler 954/03», 2002 року випуску, білого кольору, номер кузоваWDB9540321K734618, об`єм двигуна 11.946 куб.см, тип транспортного засобу вантажний сідловий тягач, д.н.з. « НОМЕР_1 », який отримала у спадщину ОСОБА_1 , шляхом продажу на публічних торгах. Вирішити питання про розподіл судових витрат у справі.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.12.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому засіданні представник позивача по справі АТ «КБ «Приват Банк» - Ковальчук А.В. позовні вимоги підтримав в повному об`ємі з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач по справі ОСОБА_1 та її представник адвокат Нестерук Р.В. в судовому засіданні 20.05.2024р. просили в задоволенні позову відмовити, оскільки рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2010р. (судова справа №2-2912/10), яке набрало законної сили, серед іншого, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МЗ-57 від 21.01.2008 року в сумі 94 083,46 євро: звернуто стягнення на транспортний засіб автомобіль Daimler Chrysler (модель: 954.03, рік випуску: 2002, тип ТЗ: сідловий тягач, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_1 ) з наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, що є тотожним даному позову. Крім того вказав, що у відділу ДВС з примусового виконання рішень перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 як поручителя, заборгованості за кредитним договором, як наслідок звернення стягнення було можливе в межах виконавчого провадження.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.01.2024 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача по справі АТ «КБ «Приват Банк» в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд даної цивільної справи у його відсутності. Просить позов задовольнити.

Відповідачка по справі ОСОБА_1 та її представник адвокат Нестерук Р.В. в судове засідання не з`явились, адвокат Нестерук Р.В. подав до суду заяву про розгляд даної цивільної справи без участі сторони відповідача, просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, суд приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правову позицію щодо застосування статті 392 ЦК України і звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

У частині першій статті 574 ЦК України вказано, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно із частиною першою статті 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави (частини перша, друга статті 583 ЦК України).

У договорі застави визначаються суть, розмір і строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, тa (або) посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору. Опис предмета застави у договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо) (стаття 584 ЦК України).

Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із частинами першою, другою, п`ятою, шостою статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (одне право), але його вимогу не буде задоволено в повному обсязі, він зберігає право застави на інші речі (права), які є предметом застави.

У частині першій статті 591 ЦК України зазначено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

Правове регулювання застави рухомого майна здійснюється ЦК України, Законом № 2654-ХІІ, а також спеціальним Законом № 1255-IV.

Процедура звернення стягнення на заставлене рухоме майно передбачає активні дії заставодателя, який повинен передати предмет обтяження, якщо той перебуває у його володінні. А саме стаття 27 Закону № 1255-IV закріплює порядок повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та передбачає, що, якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна (далі Державний реєстр обтяжень) відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом строку, що визначається згідно з частиною другою статті 28 цього Закону.

У статті 28 Закону № 1255-IV вказані правові наслідки невиконання вимоги обтяжувача. Так, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або тієї частини цього зобов`язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв`язку з пред`явленням вимоги та/або звернення стягнення. Таке виконання може бути здійсненим у будь-який час до моменту продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження або до переходу права власності на нього до обтяжувача. У цьому разі обтяжувач не вправі вимагати від боржника або іншої особи, яка виконала зобов`язання, сплати інших сум. Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження або іншого строку, встановленого за домовленістю обтяжувача та боржника, зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. У разі отримання предмета обтяження у володіння обтяжувач зобов`язаний до закінчення процедури звернення стягнення вживати заходів щодо збереження відповідного майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує вимогу обтяжувача щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Строк, визначений частиною другою цієї статті, не може бути встановлений за домовленістю обтяжувача та боржника меншим ніж 30 днів, якщо хоча б одним боржником (за забезпеченим обтяженням зобов`язанням, майновим поручителем тощо) за відповідним забезпечувальним обтяженням є фізична особа та/або забезпечене відповідним обтяженням зобов`язання не пов`язане зі здійсненням хоча б одним боржником за таким зобов`язанням підприємницької діяльності, а також не може бути меншим, ніж зазначений у Державному реєстрі обтяжень строк, встановлений обтяжувачем з вищим пріоритетом та боржником.

Як встановлено в частині першій статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами статті 526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно із статтею 612ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договорами.

Положеннями частини 1 статті 611ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так судом встановлено, що 21 січня 2008р. ОСОБА_2 та ЗАТ «КБ «Приват Банк» правонаступником якого є АТ «КБ «Приват Банк» уклали кредитний договір №МЗ-57, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 95 000,00 євро в обмін на зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом (а.с. 14-16).

Додатком №1 та довідкою про умови кредитування та орієнтовну вартість мікрокредиту від 24.01.2008р. до вищевказаного договору передбачені умови кредитного договору, графік погашення кредиту, відсотків та винагороди (а.с. 17-18).

Крім того, тоді ж, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між Банком (кредитором) та відповідачем по справі ОСОБА_1 (поручителем) укладено договір поруки №МЗ-57, відповідно до умов якого Поручитель ОСОБА_1 відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором №МЗ-57 в тому ж розмірі, що і боржник (а.с. 19).

23 січня 2008р. між відповідачем по справі ОСОБА_2 (заставодавцем) та ПриватБанк (заставодержатель) було укладено договір застави автотранспорту, предметом якого є надання заставодавцем в заставу автотранспорту, в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором МЗ-57 від 21.01.2008р. Серед іншого, заставодавець надав в заставу транспортний засіб марки «Daimler Shrysler 954/03», 2002 року випуску, білого кольору, номер кузоваWDB9540321K734618, об`єм двигуна 11.946 куб.см, тип транспортного засобу вантажний сідловий тягач, д.н.з. « НОМЕР_1 » (а.с. 20-21).

Актом оцінки та опису заставленого майна від 21.01.2008р. оцінено заставне майно за вищевказаним договором застави (а.с. 22).

З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №87173729 від 30.10.2023р. вбачається, що транспортний засіб марки «Daimler Shrysler 954/03», 2002 року випуску, білого кольору, номер кузоваWDB9540321K734618, об`єм двигуна 11.946 куб.см, тип транспортного засобу вантажний сідловий тягач, д.н.з. « НОМЕР_1 » перебуває під обтяженням забороною відчуження згідно договору застави М3-57 від 21.01.2008р. (а.с. 23-24).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 05.05.2016р. вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с. 25).

ПАТ КБ «Приват Банк» 21.08.2016р. та 16.09.2020р. за зареєстрованою адресою боржника за кредитним договором М3-57 від 21.03.2008р. надіслав претензію кредитора у якій просить повідомити банк, у відповідності до положень ч. 2 ст. 1284 ЦК України, про заведення спадкової справи після померлого боржника ОСОБА_2 та включення кредиторських вимог ПАТ КБ «Приват Банк» у спадкову масу (а.с. 26).

16 вересня 2020р. АТ КБ «Приват Банк» направив до Першої Луцької державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України, яка 06 жовтня 2020р. переадресована первісним одержувачем до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Вовчук М.В.(а.с. 30).

Листом №02-14 від 30.10.2020р. приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Вовчук М.В. повідомила АТ КБ «Приват Банк» про отримання вищевказаної претензії кредитора та повідомлено останнього про заведення спадкової справи №25/2016 після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 31).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2023р., яке набрало законної сили, задоволено частково цивільний позов АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця, стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № VOY0GK00001088 від 09 жовтня 2006 року в розмірі 94 600 грн. 00 коп. Вказаним рішенням суду також встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли 05 травня 2016 року, відповідач ОСОБА_1 прийняла спадщину 04 жовтня 2016 року, першу претензію кредитора АТ КБ «Приватбанк» направило нотаріусу 21 серпня 2016 року, відтак, до спірних правовідносин мають застосовуватись положення статті 1281 ЦК України у редакції після прийняття Закону України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», оскільки відповідач ОСОБА_1 по теперішній час свідоцтва про право на спадщину не отримала, що свідчить про продовження існування спірних правовідносин після набрання чинності Закону України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII (а.с. 32-35).

06 жовтня 2023р. з метою встановлення власника транспортного засобу Shrysler 954/03», д.н.з. « НОМЕР_1 », 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який переданий ОСОБА_2 у заставу банку відповідно до договору застави транспортного засобу, представником позивача адвокатом Будьонним В.С. до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області надіслано адвокатський запит №81MVOLES0EBT0 (а.с. 36).

Листом №31/3/99аз-4957-08-2023 від 19.10.2023р. Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Волинській області повідомив, що станом на 17.10.2023р., згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів, вищевказаний транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 37).

З наданого стороною позивача розрахунку заборгованості за договором №М3-57 від 21.01.2008р. та виписки по рахунку клієнта вбачається, що ОСОБА_2 , станом на 25.10.2023р. має заборгованість за кредитним договором М3-57 від 21.03.2008р., яка становить 220 541, 44 євро та складається з:

- 62 610,52 євро заборгованість за тілом кредиту;

- 110 430,92 євро заборгованість по процентах за користування кредитом;

- 47 500,00 євро пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором (а.с. 40-44, 45-55).

Позивач по справі, на свій власний розсуд, вимагає від боржника зменшену частину заборгованості за вищевказаним кредитним договором в розмірі 173 041,44 євро, яка складається з наступного:

- 62 610,52 євро заборгованість за тілом кредиту;

- 110 430,92 євро заборгованість по процентах за користування кредитом.

Вищевказаний розрахунок заборгованості не заперечуються стороною відповідача.

З наданого стороною відповідача доказу рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2010р. (судова справа №2-2912/10), яке набрало законної сили, вбачається, що судом, серед іншого, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МЗ-57 від 21.01.2008 року в сумі 94 083,46 євро: звернуто стягнення на транспортний засіб автомобіль марки Daimler Chrysler (модель: 954.03, рік випуску: 2002, тип ТЗ: сідловий тягач, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_1 ) з наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення його продажу (а.с. 149-151).

З копії спадкової справи №25/2016 після померлого ОСОБА_2 вбачається, що 04.10.2016р. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 до нотаріальної контори звернулась його дружина відповідач по справі ОСОБА_1 (а.с. 121).

З письмових пояснень АТ КБ «Приват Банк» щодо реалізації заставного майна вбачається, що серед заставного ОСОБА_2 майна реалізовано транспортні засоби, окрім автомобіля марки Daimler Chrysler модель: 954.03, рік випуску: 2002, тип ТЗ: сідловий тягач, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_1 (а.с. 156).

Однією з особливостей вказаного спору є те, що вимоги заявлені до спадкоємця заставодавця, який був і боржником за основним зобов`язанням.

За частиною першою статті 27 Закону № 2654-ХІІ застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Отже, у разі переходу права власності на предмет застави у порядку спадкування обов`язок заставодавця є чинним і для спадкоємця.

У частині сьомій статті 20 Закону № 2654-ХІІ передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

З метою звернення стягнення на предмет застави обтяжувач (заставодержатель, стягувач) повинен неухильно дотримуватись порядку дій, передбаченого спеціальним для цього виду правовідносин Законом № 1255-IV.

Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про заставу» визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно із частиною 1 статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Отже, оскільки відповідач по справі ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов`язання зі сплати заборгованості за договором кредиту, як поручитель, тому у позивача, який на виконання статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» перед зверненням до суду з даним позовом зареєстрував відомості про звернення стягнення на предмет обтяження та підтвердив відсутність інших обтяжувачів, виникло право звернення стягнення на транспортний засіб марки Daimler Chrysler модель: 954.03, рік випуску: 2002, тип ТЗ: сідловий тягач, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем по справі при зверненні до суду, згідно платіжної інструкції ZZ421B1WGT від 31.10.2023р. сплачено судовий збір у розмірі 3300,00 грн.

Позовна заява позивачем була подана до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», то відповідно до ЗУ «Про судовий збір», застосовується понижуючий коефіцієнт 0,8 з розрахунку (220 000,00грн. х 1,5%) х 0,8, що становить 2640,00 грн,. що узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в ухвалах від 14.12.2021 р. у справі № 9901/454/21, від 31.01.2022 р. у справі № 316/356/20, від 03.02.2022 р. у справі № 300/1617/21, від 14.02.2022р. у справі № 560/4216/21, від 15.02.2022 р. у справі № 560/8629/21.

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з судового збору за подачу позову в розмірі 2 640,00 гривень.

Судовий збір у розмірі 660,00 грн. є надмірно сплаченим, оскільки позивачем по справі при зверненні до суду, згідно платіжної інструкції ZZ421B1WGT від 31.10.2023р. сплачено судовий збір у розмірі 3300,00 грн., а тому, на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», його слід повернути позивачу АТ «КБ «Приват Банк» з Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 392, 509, 546, 572, 574, 576, 583, 584, 589, 590, 591, 627, 628, 610-612, 1046 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 89, 95, 141, 263-265 ЦПК України, Законом України «Про заставу» № 2654-ХІІ від 02 жовтня 1992 року, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №МЗ-57 від 21.01.2008 року в розмірі 173 041,44 євро, яка складається з наступного: 62 610,52 євро заборгованість за тілом кредиту; 110 430,92 євро заборгованість по процентах за користування кредитом на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» () звернути стягнення на транспортний засіб марки «Daimler Shrysler 954/03», 2002 року випуску, білого кольору, номер кузоваWDB9540321K734618, об`єм двигуна 11.946 куб.см, тип транспортного засобу вантажний сідловий тягач, д.н.з. « НОМЕР_1 », який отримала у спадщину ОСОБА_1 , шляхом продажу його на публічних торгах.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» понесені позивачем витрати щодо сплаченого судового збору в розмірі 2 640 (дві тисячі шістсот сорок) грн. 00 коп.

Повернути з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» надмірно сплачений згідно платіжної інструкції ZZ421B1WGT від 31.10.2023р. судовий збір у розмірі 660 (шістсот шістдесят) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приват Банк», юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ;

представник позивача: Будьонний Віталій Сергійович, юридична адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідач: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

представник відповідача: Нестерук Роман Васильович, діє на підставі ордену серії АС №1088296 від 19.03.2024р., юридична адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Ківерцівського районного суду Поліщук С.В.