Справа № 502/2496/24
У х в а л а

"04" листопада 2024 р. уддя Кілійського районного суду Одеської області Березніков О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Ізотової О.О., до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника звернувся до суду із позовною заявою про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Вивчивши матеріали справи, суддя вважає, що позов необхідно залишити без руху з наступних підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

В матеріалах справи міститься платіжна інструкція № 0.0..1 від 01.11.2024 про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно ст. ст. 1, 2 Закону України "Про судовий збір" (далі - Закон), судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (від 1211,20 грн до 15140,00 грн.).

Згідно п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ N 10 від 17.10.2014 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" (з урахуванням змін, внесених Постановою ВССУ N 10 від 25.09.2015), розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80 (нині ст. 176), пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК (нині п. 2 та 9 ч.2 ст. 176) такий обов`язок покладається на позивача. Проте, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (нині частина друга статті 176 ЦПК). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

Частиною 3 статті 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

До позову не додано документ, що підтверджує дійсну вартість спірного майна на момент розгляду справи, оцінка якого, згідно Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», може здійснюватися виключно суб`єктами оціночної діяльності, визнаними статтею 5 цього Закону, суд не може визначити ціну позову та встановити розмір судового збору який позивач має сплатити при зверненні до суду із вказаною позовною вимогою.

В якості доказу вартості майна суду можуть бути подані звіт про оцінку саме ринкової вартості майна, однак, позивачем дані докази надані до суду не були.

Судом встановлено, що позивачем заявлено у позові вимоги майнового характеру, надано до позову квитанцію на підтвердження сплати судового збору в сумі 1211,20 грн, однак, жодних належних доказів в підтвердження ціни позову в розмірі 100000,00 грн позивачем чи його представником надано не було, внаслідок чого, суд позбавлений можливості перевірити чи вірно позивачем визначено ціну позову та відповідно сплачено судовий збір за пред`явленими вимогами.

Щодо визначення ціни позову суд зазначає, що ціна позову повинна дорівнювати сумі ринкової вартості спірного майна на день подання позовної заяви до суду.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Враховуючи, що позивачем визначена ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, приходжу до висновку, що розмір судового збору, враховуючи майно та його знаходження (автомобіль Suzuki SX4 2023 р.в. та квартира в м. Одеса), слід попередньо визначити суму судового збору в розмірі 10000,00 грн (з розрахунку половини вартості майна у спільній сумісній власності подружжя), та надати позивачу строк для сплатити різниці між попередньо встановленим розміром судового збору та фактично сплаченим, а саме 8 788,8 грн.

Водночас, якщо у встановлений судом строк для усунення недоліків позивачем буде підтверджено дійсну ціну вартості майна та у підрахунку сума судового збору буде становити менше чи більше, ніж попередньо встановлений судом, позивачем має бути сплачено різницю між таким розміром судового збору та фактично сплаченим (в межах п. 1 ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" та з урахуванням половини вартості майна подружжя), про що надати відповідні докази, у іншому випадку така різниця у подальшому буде стягнута чи повернута відповідним рішенням суду.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України якщо заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175-177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Враховуючи необхідність усунення зазначених в ухвалі недоліків, суд вважає необхідним залишити позов без руху, надавши позивачу строк для усунення цих недоліків.

Н а підставі викладеного та керуючись ст. 185 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Ізотової О.О., до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про поділ спільного сумісного майна подружжя залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

У випадку невиконання вимог ухвали, позовна заява буде вважатися неподаною та буде повернута з додатками заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя О.В. Березніков