Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.10.2024 Справа №607/13441/23 Провадження №2/607/416/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участі секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.,

позивача-відповідача ОСОБА_1

представника позивача-відповідача адвоката Пашкевич І.А.

відповідача-позивача ОСОБА_2

представника відповідача-позивача адвоката Шевчука В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 в інтересах якої діє адвокат Шевчук Валентин Олексійович до ОСОБА_1 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

21.07.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він з 07.03.2018 спільно проживав із відповідачем ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , вони разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. 27.05.2018 у період часу з 14 год. 00 хв. по 15 год. 00 хв. в салоні транспортного засобу марки Volkswagen моделі Transporter t4, 1998 року випуску, білого кольору, який був припаркований на узбіччі неподалік Міні-маркету «Магніт» (Все для дому), що по АДРЕСА_2 ним було передано ОСОБА_2 (на той момент прізвище ОСОБА_3 ), суму коштів у розмірі 15 700,00 доларів США, а всього на загальну суму 18 400,00 доларів США з метою придбання квартири за адресою: АДРЕСА_3 . За передані ним кошти 29.05.2018 відповідач здійснила часткову оплату за квартиру за адресою: АДРЕСА_3 у розмірі 220 400,00 грн. 01.10.2018 він з відповідачем ОСОБА_2 зареєстрував шлюб, в якому у них народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому після реєстрації шлюбу, відповідач ОСОБА_2 24.12.2019 здійснила остаточну оплату за придбану квартиру у розмірі 31 400,00 грн.

25.05.2022 рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/1952/22, яке було залишено в силі постановою Тернопільського апеляційного суду від 06.04.2023, шлюб між ним та ОСОБА_2 було розірвано.

Позивач зауважує, що з моменту придбання квартири та до листопада 2022 року вони разом із відповідачем ОСОБА_2 проживали у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 . При цьому враховуючи той факт, що квартира була у новобудові, він за свої особисті кошті, якими він володів ще до початку спільного проживання із відповідачем ОСОБА_2 та за грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн, які він позичав у своїх батьків, особисто купував будівельні матеріали, побутову техніку, електротовари, меблі та інші матеріали для створення належних та комфортних умов для їхнього спільного проживання в квартирі.

Разом з тим, орієнтовно в грудні 2021 року йому стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 шляхом обману та зловживання довірою привласнила його грошові кошти та без будь-якого погодження із ним зареєструвала право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 квартиру на власне ім`я, як єдиного власника. З даного приводу 01.07.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про кримінальне правопорушення за № 0000428 та здійснюється досудове розслідування по вказаному факту.

Також, відповідач ОСОБА_2 25.08.2021, тобто під час перебування з ним у шлюбі використавши значну частину його особистих коштів, переданих їй 27.05.2018 придбала у власність автомобіль марки «Mini One», номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 року випуску, право власності на який відповідач також зареєструвала за собою. Вказаний транспортний засіб перебував у користуванні відповідача ОСОБА_2 . Проте, в подальшому йому стало відомо, що відповідач без його згоди продала транспортний засіб марки «Mini One», номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 року випуску, при цьому позивач звертає увагу, що жодної усної домовленості щодо продажу автомобіля між ним та відповідачем не було.

Таким чином, оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_4 , придбана повністю за його особисті кошти, у період їхнього спільного з відповідачем проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, а автомобіль був придбаний ними в період перебування у шлюбі, таке майно на переконання позивача є спільною сумісною власністю подружжя і має належати їм на праві спільної сумісної власності, в рівних частинах для кожного.

Водночас вони з відповідачем ми не можуть дійти згоди щодо ряду питань, пов`язаних із поділом майна та грошових коштів, що були ним передані відповідачу. Більше того, орієнтовно у жовтні 2022 року відповідач ОСОБА_2 замінила замки від вхідних дверей у квартиру, у зв`язку із чим він позбавлений можливості туди зайти та забрати належні йому речі та предмети.

На підставі вищевикладеного позивач просить 1. Визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_4 та транспортний засіб марки «Mini One», номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2011 року випуску об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; 2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 ; 3. Визнати за ОСОБА_2 право власності на частку у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 ; 4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частини автомобіля марки «Mini One», номер кузова НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2011 року випуску у розмірі 129 046,50 грн припинивши право власності ОСОБА_1 на неї з дня отримання вказаної грошової компенсації.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.08.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

04.09.2023 судом зареєстровано поданий представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Шевчук В.О.відзив на позовну заяву із змісту якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає, не погоджується із обставинами викладеними у позовній заяві та вважає їх надуманими. Так, щодо тверджень позивача з приводу передачі їй коштів у сумі 18 400,00 доларів США на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_4 , то відповідач вказує, що відповідно до курс НБУ станом на 27.05.2018 в гривневому еквіваленті вказана сума коштів становила 481 150, 80 грн, що практично майже у два рази перевищує фактичну вартість квартири, при цьому позивач не зазначає про свою спроможність надати таку суму грошових коштів і джерело їх походження, а враховуючи, що позивач раніше офіційно не працював і постійного доходу не мав, то передача їй такої суми навіть теоретично не є можливою. На переконання відповідача доводи позивача щодо передачі їй коштів спрямовані на доведення того, що вся квартира є не спільною сумісною власністю подружжя, а особистою приватною власністю позивача, що дисонує з позовною вимогою про визнання квартири за адресою: АДРЕСА_4 об`єктом спільної сумісною власністю з її подальшим поділом. Водночас, відповідач не погоджується з такою позицією позивача та вказує, що позивач зазначає неправду вказуючи, про передання їй коштів у сумі 18 400 доларів США на придбання квартири. Відповідач вказує, що спірна квартира була набута нею на підставі Договору про порядок сплати пайових внесків членом кооперативу та закріплення за ним паю у ОК «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «КАШТАН-БУД» від 14.05.2018, була оплачена нею у повному обсязі за рахунок власних коштів до реєстрації шлюбу чи виникнення фактичних шлюбних відносин із позивачем, а джерелом набуття були її власні заощадження, що унеможливлює визнання такої квартири спільною сумісною власністю подружжя з подальшим її поділом. Відповідач зауважує, що на виконання умов Договору нею за рахунок власних заощаджень 29.05.2018, тобто до реєстрації шлюбу було внесено грошові кошти в сумі 220 400,00 грн. В подальшому 24.12.2019, нею також за рахунок власних заощаджень була сплачена доплата за збільшення фактичної площі квартири над проектною в сумі 31 400 грн, оскільки проектна площа квартири за договором становить 55,1 кв.м., а фактична площа за реєстраційними документами 58,8 кв.м. Відтак, різниця становить 3,7 кв.м., на яку за умови доведеності позивач може претендувати на визнання спільною сумісною власністю, від якої становить 1,85 кв.м. , що в свою чергу є незначною часткою в орієнтовному розмірі 1/38 від загальної площі та відповідно визначається як незначна частка. Окрім цього відповідач вказує, що зазначаючи свідками передачі грошових коштів своїх батьків, Позивач скористався своїми родинними зв`язками, що б мати змогу безпідставно збагатитися за її рахунок. Стосовно аудіозаписів розмов, відповідач вказує, що вони є фрагментарними нарізками за якими не можливо ідентифікувати учасників таких розмов. Нарізка (виготовлення) таких аудіо записів здійснювалося позивачем на його власний розсуд, відтак не може бути використано як доказ оскільки порушує встановлене ст. 32 Конституції України право на таємницю телефонних розмов, згоду на запис і публікування яких вона не надавала. Щодо інших долучених доказів то наданий позивачем посібник з експлуатації та гарантійний талон опалювального обладнання бренду «LYNX condens» на думку відповідача не може свідчити про придбання та встановлення відповідного обладнання у спірній квартирі за кошти позивача. Подані позивачем видаткові накладні, рахунки-фактури, фіскальні чеки, замовлення покупця тощо про придбання відповідних будівельних і оздоблювальних матеріалів також не можуть бути самостійним доказом використання придбаних предметів під час ремонту у квартирі, так як з них неможливо встановити, що саме ці матеріали використовувалися для проведення ремонту. Крім того, на частині документів відсутня інформація про особу, яка оплачувала будівельні матеріали і приймала їх. Стосовно оплати комунальних послуг позивачем то відповідач зауважує, що відсутні докази того, що позивач сплачував їх за рахунок особистих коштів. Крім цього, позивач, який на час проживання у її квартирі був споживачем комунальних послуг, включаючи послуги по доступу до інтернету, був зобов`язаний оплачувати такі послуги і це здійснювалося за рахунок спільних коштів подружжя. Інші долучені накладні і платіжні документи, рахунки і т.п. є неінформативними, з огляду на те, що вони містять інформацію про широкий асортимент товарів, включаючи побутову хімію, засоби гігієни і т.п., а в позовній заяві Позивач не ставить питання про такі товари, не розподіляє дане майно, не визначає конкретно суму і методу її обрахунку, окрім легкового автомобіля MINI ONE 1.6, VIN № НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 рік випуску, титульним власником якого по даний час є вона. При цьому, оцінюючи даний автомобіль позивач не зазначив чому саме даний автомобіль за Договором-купівлі-продажу від 25.08.21 року укладеним в Територіальним сервісним центром МВС 6141 РСЦ ГСЦ МВС був придбаний за 160 000 грн, а після спливу тривалого часу став вартувати 258 093 грн. Більше того, відповідач звертає увагу, що звертаючись із даним позовом про поділ майна позивач не вірно визначив його обсяг, зокрема приховав інформацію, про те що він володіє автомобілем марки Volkswagen моделі Passat, VIN код НОМЕР_6 , 2010 року випуску, д.н.з НОМЕР_7 , зареєстрований за ним 30.03.2019. З огляду на вищевикладене відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

07.09.2023 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Шевчук В.О. подав суду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя.

В обґрунтування своїх вимог позивач за зустрічним позовом вказує, що за час перебування у шлюбі із ОСОБА_1 ними було спільно набуто майно у вигляді двох автомобілів: автомобіль марки Volkswagen моделі Passat, VIN код НОМЕР_6 , 2010 року випуску, д.н.з НОМЕР_7 , який 30.03.2019 був зареєстрований за ОСОБА_1 та автомобіль марки MINI ONE 1.6, VIN № НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 рік випуску, титульним власником якого по даний час є вона. Водночас, при подачі первинного позову, ОСОБА_1 , не вказав про наявність у нього у власності автомобіля марки Volkswagen моделі Passat. Відтак позивач за зустрічним позовом вважає, що до обсягу спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, слід віднести вищезазначені два автомобілі. Позивач за зустрічним позовом зауважує, що вартість даних автомобілів є приблизно однаковою, відтак на її думку справедливим буде поділ майна подружжя, наступним чином: автомобіль марки Volkswagen моделі Passat, VIN код НОМЕР_6 , 2010 року випуску, д.н.з НОМЕР_7 , зареєстрований за ОСОБА_1 залишити за ним припинити право спільної сумісної власності на даний автомобіль, а автомобіль марки MINI ONE 1.6, VIN № НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 рік випуску, титульним власником якого по даний час є вона ОСОБА_2 , залишити за нею і припинити право спільної сумісної власності на даний автомобіль. На підставі викладеного просить зустрічний позов задовольнити, здійснивши поділ майна подружжя, у вищезазначений спосіб.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.10.2023, клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Шевчука В.О. про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви, задоволено. Прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 в інтересах якої діє адвокат Шевчук В.О. до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя до спільного розгляду з цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, об`єднавши позови в одне провадження та присвоївши об`єднаній справі єдиний номер 607/13441/23, провадження 2/607/2771/2023. Також, зобов`язано Головне управління ДПС у Рівненської області надати суду відомості про задекларовані доходи ОСОБА_1 за період із 01.01.2015 по 01.01.2023.

Протокольною ухвалою суду від 06.11.2023 постановленою в судовому засіданні із занесенням до протоколу судового засідання без виходу в нарадчу кімнату закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті.

Позивач-відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав у ньому викладених. Додатково зазначив, що вони з відповідачем-позивачем ОСОБА_2 до шлюбу зустрічались приблизно 5 років, а почали жити разом за 6 місяців до шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , проте спільного бюджету до шлюбу у них не було. Орієнтовно за 1 рік до реєстрації шлюбу вони разом почали шукати квартиру для купівлі. В подальшому дізнались, що на АДРЕСА_5 почав будуватись будинок. Зазначив, що до весілля він особисто передав ОСОБА_2 кошти у сумі 15 700 доларів США на купівлю квартири. 07.10.2018 у них з ОСОБА_2 було весілля. На момент придбання квартири, будинок, ще будувався та був не зданий. Надалі, вже після реєстрації шлюбу у грудні 2019 року ОСОБА_2 заплатила другий внесок за квартиру. Після чого він почав робити у квартирі ремонт, купував побутову техніку, електротовари, меблі та інші матеріали для створення належних та комфортних умов їхнього проживання. Зауважив, що в загальному він вклав у спірну квартиру кошти у розмірі 18 400 доларів США. При цьому вказав, що офіційно він ніде не працював, проте мав дохід, оскілки їздив у рейси на фурі, яка належить його батькові. У 2022 році стосунки між ним та ОСОБА_2 погіршились, у зв`язку із чим із жовтня 2022 року вони разом не проживають. З приводу зустрічного позову, то зазначив, що не заперечує щодо запропонованого відповідачем позивачем поділу транспортних засобів.

Представник позивача відповідача адвокат Пашкевич І.А. в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримала у повному обсязі та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. З приводу задоволення зустрічного позову не заперечила.

Відповідач позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні з приводу первісного позову заперечила та просила відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві на позов. Крім того заперечила з приводу обставин викладених у первісній позовній заяві щодо їх із ОСОБА_1 спільного проживання однією сім`єю до укладення шлюбу та вказала, що вони почали спільно проживати за адресою АДРЕСА_1 з 24.10.2018 після реєстрації шлюбу. Також категорично заперечила факт отримання нею від ОСОБА_1 коштів у розмірі 15 700 доларів США на купівлю квартири та зазначила, що вона працювала бухгалтером у фірмі свого дядька ТОВ «МАГІСТР-Д» та збирала на квартиру. Крім того із коштами на квартиру їй допомагали батьки та дядько. Окрім цього, вона їздила вибирати квартиру разом з батьками і дядьком. Також вказала, що ні до одруження ні після одруження вони з ОСОБА_1 спільного бюджету не мали. Зустрічний позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, з підставі викладених у ньому.

Представник відповідача позивача адвокат Шевчук В.О. у судовому засіданні подав письмовий виступ у судових дебатах, у якому зазначив, що в ході судового розгляду позивач-відповідач зазначав, що він свідомо передав грошові кошти на придбання квартири. Водночас, відповідач-позивач заперечила факт передачі грошей за зазначених в позовній заяві обставин, а свідки, покази яких нібито підтверджують факт передачі грошових коштів, є сумнівними та недостовірними внаслідок очевидної упередженості показань таких свідків, оскільки вони є батьками позивача-відповідача і зацікавленими в результаті розгляду позовних вимог, про що повідомила матір позивача під час судового розгляду. Також звертає увагу на сумнівність спроможності позивача-відповідача передати наскільки значну суму грошових коштів, оскільки останній не зазначив джерело походження грошових коштів, а з відповіді ДПС вбачається, що позивач-відповідач з 2015 року взагалі не мав жодного доходу. Інших доказів, які б підтверджували джерело походження таких коштів позивачем-відповідачем не подано. Зауважує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , фактично почали разом проживати з часу весілля 07.10.2018, що підтверджується показами свідків допитаних в судовому засіданні, при цьому твердження позивача-відповідача у позовній заяві, що він проживав разом з відповідачем-позивачем з 07.03.2018, не відповідає дійсності. 3 наданих доказів із сторони позивача-відповідача, факт нібито спільного проживання, підтверджується тільки показаннями батьків позивача-відповідача, які є зацікавленими в результаті розгляду позовних вимог в користь останнього, відтак такі докази викликають сумніви у їх достовірності. З огляду на викладене, представник підсумовує, що спірна квартира була набута за рахунок особистих коштів відповідача-позивача, не в час перебування у шлюбі чи фактичних шлюбних відносин, відповідно до вона не підпадає під ознаки спільного сумісного майна подружжя та не може бути предметом поділу у даному провадженні.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснив, що він є батьком позивача-відповідача ОСОБА_1 . Зазначив, що його син ОСОБА_1 зустрічався із ОСОБА_2 5 років до одруження, а у 2017 він зробив їй пропозицію. Крім того, на початку 2018 року вони зняли квартиру у м. Тернопіль та почали разом проживати. Поряд з цим, син частково проживав із ними та частково із ОСОБА_2 . Зауважив, що ОСОБА_1 ще зі школи почав збирати гроші на квартиру. Крім того, ОСОБА_1 їздив в рейси на фурах, від чого отримував дохід. Відтак у ОСОБА_1 на збереженні були кошти у розмір 15 700 доларів США. Надалі син повідомив їм з матір`ю, що вони із ОСОБА_2 шукають квартиру для купівлі, а весною 2018 року він приїхав та хотів забрати кошти для купівлі двох квартир, однак він з матір`ю був проти купівлі двох квартир. Оскільки ОСОБА_1 хотів заплатити завдаток за квартиру, вони віддали йому кошти у розмірі 15 700 доларів США. В подальшому вони бусом поїхали у с. Михайлівка, де зі слів ОСОБА_1 останній передав ОСОБА_2 кошти у розмірі 15 700 доларів США. Також у вересні 2018 року він дав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 3000 доларів США для того, щоб доплатити за квартиру. Після весілля ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жили разом у м. Тернополі, при цьому він неодноразово бував у квартирі по АДРЕСА_5 , оскільки привозив будівельні матеріали. В подальшому стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погіршились, а у жовтні 2022 року він побачив, що син живе у фурі. Зауважив, що коли вони спілкувались із батьками ОСОБА_2 , останні сказали, що повернуть кошти за квартиру. Також вказав, що до весілля давав сину кошти на життя у загальному розмірі 15 000 доларів США. Крім того син постійно працював неофіційно, а саме 2-3 рази в місяць їздив у рейси на фурі, працював на заводі та на розгрузці вагонів.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є мамою позивача-відповідача ОСОБА_1 . Вказала, що ОСОБА_1 зустрічався із ОСОБА_2 5 років до одруження. У 2017 році син жив разом з ними, проте за 4-6 місяців до весілля він почав жити разом із ОСОБА_2 у м. Тернополі. Коли син захворів, вона приїжджала у м. Тернопіль, щоб передати кошти на його лікування. Тоді на вокзалі її зустрічала ОСОБА_2 , при цьому у їхній квартирі вона була приблизно 2-3 години, однак ОСОБА_1 дома не було. Із слів ОСОБА_1 вона знає, що він проживав разом із ОСОБА_2 . Також ОСОБА_1 повідомив їй з батьком, що вони разом із ОСОБА_2 шукають квартиру для купівлі, та коли вони її знайшли він приїхав, щоб забрати свої кошти для купівлі двох квартир. На збереженні вони мали кошти у розмірі 15 700 доларів США, які вони віддали сину ОСОБА_1 для купівлі однієї квартири, так як вони були проти купівлі двох квартир. Вказала, що передача коштів відбувалась у с. Стара Миколаївка, а саме ОСОБА_1 зупинився транспортним засобом біля магазину, а вони з батьком пішли в магазин. Поряд з цим вони бачили як ОСОБА_2 сідає у машину та в подальшому рахує гроші. Надалі ОСОБА_1 сказав їм з батьком, що передав кошти ОСОБА_2 , однак з нею у Тернопіль він не поїхав. У жовтні 2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб та 07.10.2018 було весілля. Сватання ж було у літку 2018 року. Вказала, що ремонтними роботами у квартирі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 займались разом та порівно фінансово вкладались. Крім того вони вели спільне господарство та спільний бюджет. Поряд з цим вони з батьком також їм фінансово допомагали, зокрема давали кошти на весілля, дали 3000 доларів США ще на квартиру, також після весілля допомагали будівельними матеріалами, подарували 20 000 доларів США та у 2019 дали 5000 доларів США на купівлю машини. Вказала, що відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були хорошили і у них народилась дочка ОСОБА_7 . Батько давав ОСОБА_1 тимчасові рейси для заробітку. В подальшому ОСОБА_1 повідомив їй, що ОСОБА_1 його вигнала з квартири. Причини вона не знає. Вони з батьком спілкувались із батьками ОСОБА_2 , вони також нічого не знали, проте сказали, що повернуть гроші.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 вказав, що він у 2020-2021 роках виготовляв меблі на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , а саме кухню, гардероб і тумбу у ванні. Замовниками були ОСОБА_9 з ОСОБА_10 та вони разом давали йому аванс.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 суду повідомив, що він проводив ремонті роботи у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 у 2020 році, кінець літа-початок осені. Замовником робіт був ОСОБА_9 , ОСОБА_10 бачив, коли вона приходила з дитиною на руках.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 зазначив, що він проводив ремонті роботи у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 у 2020 році зимою. Оплачував роботи йому ОСОБА_9 , проте чиї були кошти він не знає. Зоряну бачив, коли вона приходила з дитиною, яка вже ходила.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 суду пояснив, що він є інженером на фірмі, яка монтувала сантехніку по всьому будинку за адресою: вул. Полковника Д. Нечая. Вказав, що на фірму приходили і ОСОБА_10 і ОСОБА_9 разом. При цьому ОСОБА_9 приніс йому план і він проводив розрахунок. Роботи у квартирі ОСОБА_9 і ОСОБА_10 були закінчені у червні 2019 року. Через рік ОСОБА_9 до нього звернувся за консультацією. Йому коштів вони не платити, а скільки оплачували іншим йому не відомо.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 суду повідомив, що він у липні 2020 року працював в БУД +, і ОСОБА_9 купляв у нього плитку і ламінат на суму 44 000 грн, за які самостійно розраховувався.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 суду повідомила, що вона є матір`ю відповідача-позивача ОСОБА_2 . Зазначила, що з 2016 року її дочка почала працювати та жити у місті Тернополі. В подальшому вона у травні 2018 року придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_4 . Першочергово дочка заплатила за кватиру близько 220 000 грн, які були її особистими коштами. Крім того вони з чоловіком також фінансово допомагали дочці, а саме дали їй на квартиру 70 000 грн. При цьому, ОСОБА_9 не був присутній коли вони обирали кватиру. У жовтні 2018 року дочка ОСОБА_2 одружилась із ОСОБА_1 після чого вони почали разом проживати на квартирі по АДРЕСА_6 , а у 2019 році переїхали на нову квартиру по АДРЕСА_5 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16 суду пояснив, що є батьком відповідача-позивача ОСОБА_2 . Вказав, що квартира за адресою: АДРЕСА_4 була куплена його дочкою ОСОБА_2 весною 2018 років у дольову участь за власні кошти. Зокрема дочка мала власні заощадження, вони з дружиною дали дочці 70 000 80 000 грн, а також позичили кошти у швагра ОСОБА_17 . При цьому вказану квартиру знайшов також ОСОБА_17 . Зазначив, що до весілля дочка проживала сама в орендованій квартирі по АДРЕСА_6 , а після весілля вони проживали там разом з ОСОБА_1 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_18 повідомив, що він є рідним братом ОСОБА_2 . Вказав, що квартиру за адресою: АДРЕСА_4 купила ОСОБА_2 за власні кошти. Також ремонт у ній ОСОБА_10 та ОСОБА_9 робити спільно за кошти ОСОБА_10 , при цьому останній фінансово допомагали батьки.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_19 , суду повідомила, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_2 . Так, 01.02.2018 було її день народження на якому була присутня ОСОБА_2 і її батько ОСОБА_17 запропонував їй купити квартиру. Зоряна хотіла 3-х кімнатну квартиру. Зі слів ОСОБА_10 вона знає, що їй фінансово допомагали батьки. Перед своїм днем народженням вона дізналась про весілля ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . До весілля ОСОБА_10 жила у квартирі її батька ОСОБА_17 по АДРЕСА_6 , а кожних вихідних вона їздила в село до батьків і ОСОБА_9 . Після весілля вони з ОСОБА_9 почали разом жити у квартирі по АДРЕСА_6 . Зі слів батька їй відомо, що ОСОБА_10 самостійно платила за свою двохкімнатну квартиру. Чи вели ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільний бюджет їй не відомо. В липні 2019 року у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась дочка та вона її хрестила. Знає, що ремонт у квартирі робили за кошти ОСОБА_10 . Також вона була 1 чи рази на квартиру по АДРЕСА_5 , і там частково були меблі. Вказала, що її батько кошти на квартиру не давав, а лише домовився про знижку.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку:

Судом встановлено, що 14.05.2018 між ОБСЛУГОВУЮЧИМ КООПЕРАТИВОМ «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «КАШТАН-БУД» (далі Кооператив) та ОСОБА_20 (далі ОСОБА_21 ) укладено Договір № 31 про порядок сплати пайових внесків членом кооперативу та закріплення за ним паю у ОБСЛУГОВУЮЧОМУ КООПЕРАТИВІ «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «КАШТАН-БУД» за умовами якого за даним договором Кооператив за рахунок пайових внесків Пайовика здійснює фінансування будівництва квартири АДРЕСА_7 , та зобов`язується забезпечити спорудження та здачу в експлуатацію об`єкту будівництва. Пайовик отримує у власність квартиру АДРЕСА_8 лише за умови виконання своїх зобов`язань у повному обсязі (п.п. 1.1, 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1, 2.1.1, 2.1.2 Договору, планова вартість (ціна) «об`єкта будівництва» на день укладення цього Договору складає 220 400,00 грн. Планова вартість «об`єкта будівництва» визначається виходячи з проектної документації. В вартість не включається вартість робіт із внутрішнього оздоблення (шпалери, паркет, плитка, підготовка та побілка стін і стелі), установка внутрішніх дверей, сантехнічних ладів, замково-надвірних пристроїв, електроосвітлювальної арматури, а також підключення всіх комунікацій (електрика, вода та газ) здійснюється тільки до засобу обліку. Планова вартість (ціна) «об`єкта будівництва» розрахована відповідно до проектної площі вказаної в п.1.1 даного Договору. Сторони погодили що у разі зміни проектної площі в сторону збільшення більше ніж на 1 м.кв. Пайовик зобов`язаний оплатити вартість надлишкових квадратних метрів.

Оплата виконується Пайовиком шляхом перерахування грошових коштів (пайового на розрахунковий рахунок Кооперативу на основі виставлених рахунків в порядку зазначеному даним Договором. Оплата також може бути здійснена будівельними матеріалами, роботами та послугами за погодженням з Кооперативом, у розмірі визначеному п. 2.1 даного Договору (п. 2.2 Договору).

Як вбачається із квитанції АТ КБ «Приватбанк» № 0.0..1 від 29.05.2018, ОСОБА_20 перерахувала на рахунок ОСОБА_22 кошти у розмірі 220 400,00 грн, призначення платежу: сплата пайового внеску ОСОБА_20 згідно з договором № 31 від 14.05.2018.

Згідно з довідкою № 31 від 14.05.2018 виданою ОБСЛУГОВУЮЧИМ КООПЕРАТИВОМ «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «КАШТАН-БУД», станом на 14.05.2018 вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_5 проектною площею 55,1 кв. м. оплачена ОСОБА_20 повністю в сумі 220 400,00 грн. Вартість квартири є фіксовано і зміні не підлягає.

01.10.2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_20 зареєстрували шлюб (актовий запис №22), у зв`язку із чим остання змінила прізвище на « ОСОБА_23 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_8 виданим 01.10.2018 Виконавчим комітетом Смизької сільської ради Дубенського району Рівненської області.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.05.2022 у справі №607/1952/22, яке постановою Тернопільського апеляційного суду від 06.04.2023 залишено без змін, розірвано шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 01.10.2018 Виконавчим комітетом Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області, актовий запис 22.

Відповідно до довідки № 28 від 24.12.2019 виданої ОБСЛУГОВУЮЧИМ КООПЕРАТИВОМ «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «КАШТАН-БУД», станом на 24.12.2019 вартість перевищення фактичної площі двокімнатної квартири АДРЕСА_9 згідно технічного паспорта над проектною площею, вказаною в договорі, оплачена ОСОБА_20 повністю в сумі 31 400,00 грн.

Як слідує із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 195825727 від 10.01.2020, за ОСОБА_2 27.12.2019 зареєстровано право власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 58,8 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 , підстава виникнення права власності: довідка про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, серія та номер: 28, виданий 19.11.2019, видавник ОБСЛУГОВУЮЧИЙ КООПЕРАТИВ «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «КАШТАН-БУД».

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 157 виданою 12.03.2020 Смизькою селищною радою Дубенського району Рівненської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 з 21.12.2011 по теперішній час.

Відповідно до технічного паспорта на квартиру виготовленого 26.11.2019 ТОВ «Тернопільське бюро технічної інвентаризації» на замовлення ОСОБА_2 , квартира АДРЕСА_10 має загальну площу 58,8 кв.м., житлову площу 32,7 кв.м. та складається з: коридора 8,5 кв.м.; ванни 3.1 кв.м.; туалету 1,5 кв.м.; кухні 13,0 кв.м.; житлової кімнати 15,3 кв.м., житлової кімнати 17,4 кв.м.

25.08.2021 між Продавцем ОСОБА_24 та Покупцем ОСОБА_2 у Територіальному сервісному центрі МВС 6141 РСЦ ГСЦ МВС Тернопільська укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6141/2021/2754474, за умовами якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб марки MINI моделі ONE, 2011 року випуск, чорного кольору, VIN № НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_9 , н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований за Продавцем 31.12.2020.

За змістом п. 2.1, 2.2 Договору купівлі-продажу, передача транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього Договору. Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання Сторонами даного Договору купівлі продажу.

За домовленістю Сторін ціна транспортного засобу складає 160 000 грн (п. 3.1 Договору купівлі-продажу).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_10 виданого ТСЦ 6141, ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки MINI моделі ONE, 2011 року випуск, чорного кольору, VIN № НОМЕР_5 , дата реєстрації 25.08.2021.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 23.08.2023, транспортний засіб марки Volkswagen моделі Passat, 2010 року випуску, сірого кольору, VIN код НОМЕР_6 , зареєстрований за ОСОБА_1 , дата реєстрації 30.03.2019.

26.03.2022 між Страховиком Credo та ОСОБА_1 було укладено Поліс № 208433062 обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме транспортного засобу марки Volkswagen Passat, 2010 року випуску, VIN код НОМЕР_6 , н.з. НОМЕР_7 (строк дії з 27.03.2022 по 26.03.2023).

Згідно відповіді Державної податкової служби України Головного управління ДПС у Рівненській області № 11404/5/17-00-12-01-04 від 13.10.2023, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/13441/23 від 04.10.2023, згідно відомостей центральної бази даних ДРФО ДПС України інформація про отримані доходи громадянина ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2015 по 4 квартал 2022 відсутня.

Як вбачається з довідки № 2 виданої 01.09.2024 ТОВ «МАГІСТР-Д», ОСОБА_2 працює в ТОВ «МАГІСТР-Д» з 01.09.2016, на даний час займає посаду бухгалтер та її дохід за період з 01.09.2016 по 31.05.2019 склав 356 080 грн.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 01.06.2023 було внесено відомості про кримінальне правопорушення за ст. 195 КК України, № кримінального провадження 0000170, за заявою ОСОБА_1 від 01.06.2023. З короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення слідує, що 26.04.2023 до Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області надійшла заява ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що 16.11.2022 близько 20 год. його колишня дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в телефонному режимі словесно погрожувала йому та його матері.

Згідно витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 01.07.2023 було внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України, № кримінального провадження 0000428, за заявою ОСОБА_1 від 30.06.2023. З короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що 30.06.2024 надійшла заява ОСОБА_1 про те, що 27.05.2018 його дружина ОСОБА_2 шляхом обману заволоділа його грошовими коштами в особливо великих розмірах.

Також позивачем-відповідачем ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи квитанції АТ КБ «Приватбанк» про оплату комунальних послуг: ТОВ «Тернопільелектропостач» (о.р. ), ПрАТ «Тернопільміськгаз», ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» (о.р. 89628); ФОП ОСОБА_25 (о.р. №6742); Тернопільводоканал (о.р. НОМЕР_11 ); ТОВ «Янтар сервіс» (л.с. 245796), які датовані 2020, 2021, 2022 роками.

Крім того, на підтвердження здійснення ремонтних робіт та купівлі будівельних матеріалів, побутової техніки, електротоварів, меблів та інших матеріалів для облаштування квартири АДРЕСА_10 позивачем-відповідачем ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи ряд квитанцій, накладних, рахунків на оплату та платіжних інструкцій за період 2020-2022 роки.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Відповідно до статті 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з вимогами частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна, хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Тобто той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Звертаючись до суду із первісним позовом позивач-відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що він з 07.03.2018 спільно проживав із відповідачем-позивачем ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , вони разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. При цьому кошти у розмірі 220 400 грн, які були внесені ОСОБА_2 при купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_4 були його особистими коштами, які були ним передані ОСОБА_2 27.05.2018, а інша частина коштів за спірну квартиру у розмірі 31 400 грн була внесена під час їхнього перебування у шлюбі, а відтак вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

У частині другій статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07. 2019 у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 244/4801/13-ц, від 28.11.2018 у справі № 127/11013/17, від 16.01.2019 у справі № 343/1821/16-ц, від 27.02.2019 у справі № 522/25049/16-ц, від 27.03.2019 у справі № 354/693/17-ц, від 17.04.2019 у справі № 490/6060/15-ц, від 15.08.2019 у справі № 588/350/15, від 23.09.2019 у справі № 279/2014/15-ц, від 10.10.2019 у справі № 748/897/18, від 11.12.2019 у справі № 712/14547/16-ц, від 12.12.2019 у справі № 490/4949/17, від 18.12.2019 в справі № 761/3325/17-ц, від 24.01.2020 у справі № 490/10757/16-ц, від 09.11.2020 у справі № 757/8786/15-ц та від 03.11.2022 у справі № 361/4744/19.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 524/10054/16.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували доводи позивача-відповідача ОСОБА_1 щодо існування між ним та відповідачем-позивачем ОСОБА_2 відносин, притаманних подружжю у період з березня 2018 року до жовтня 2018 року, а саме: наявність спільного бюджету, спільного харчування, участі у спільних витратах, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

З приводу показів свідків наданих у судовому засіданні, то суд зауважує, що самі лише показання свідків за відсутності інших належних доказів не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

До такого висновку прийшов Верховний суд у своїх постановах від 12.12. 2019 у справі № 466/3769/16-ц, від 19.06.2024 у справі № 554/6033/22, від 17.01.2024 у справі № 759/14906/18, від 07.06.2023 у справі № 509/3416/18.

Крім того, свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (батьки позивача ОСОБА_1 ) не змогли однозначно підтвердити, факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 однією сім`єю до реєстрації шлюбу у період з березня 2018 року по жовтень 2018 року, так як вказували, що ОСОБА_1 частково проживав з ними та частково із його слів із ОСОБА_2 .

Так само, суд відхиляє доводи позивача-відповідача, що факт спільного проживання підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 відкритому в АТ КБ «Приватбанк» за період з 02.01.2018 по 31.12.2018, так як, факт здійснення останнім розрахунків у продуктовому магазині за адресою: АДРЕСА_6 , на переконання суду жодним чином не доводить спільне проживання позивача-відповідача ОСОБА_1 та відповідача-позивача ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

Таким чином факт спільного проживання позивача-відповідача ОСОБА_1 та відповідача-позивача ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у період з березня 2018 року до жовтня 2018 року не знайшов свого підтвердження у ході розгляду, а відтак суд відхиляє доводи сторони позивача-відповідача з даного приводу.

Матеріалами справи підтверджено, що у період перебування з ОСОБА_1 у шлюбі, 27.12.2019 ОСОБА_2 зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_5 .

Поряд з цим, Договір № 31 про порядок сплати пайових внесків членом кооперативу та закріплення за ним паю у ОБСЛУГОВУЮЧОМУ КООПЕРАТИВІ «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «КАШТАН-БУД» від 14.05.2018 було укладено між ОСОБА_2 та ОБСЛУГОВУЮЧИМ КООПЕРАТИВОМ «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «КАШТАН-БУД» до реєстрації шлюбу.

За умовами п.п. 1.1, 1.2 Договору, за даним договором Кооператив за рахунок пайових внесків Пайовика здійснює фінансування будівництва квартири АДРЕСА_7 , та зобов`язується забезпечити спорудження та здачу в експлуатацію об`єкту будівництва. Пайовик отримує у власність квартиру АДРЕСА_8 лише за умови виконання своїх зобов`язань у повному обсязі.

На виконання умов вказаного Договору ОСОБА_26 сплатила на рахунок ОБСЛУГОВУЮЧОГО КООПЕРАТИВУ «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «КАШТАН-БУД» кошти: до реєстрації шлюбу 29.05.2018 у розмірі 220 400 грн; після реєстрації шлюбу 24.12.2019 кошти у сумі 31 400 грн.

Таким чином, з досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено, що ОСОБА_2 на виконання умов договору про пайову участь у будівництві квартири АДРЕСА_5 сплатила власні кошти у розмірі 220 400 грн, а решта внеску грошових коштів у розмір 31 400 грн здійснювалася подружжям під час спільного проживання, внаслідок спільної праці та ведення спільного господарства, побуту, а також виконання взаємних прав та обов`язків.

Доказів на спростування вказаних обставин в процесі розгляду справи суду подано не було.

Водночас, суд вважає необґрунтованими та не доведеними твердження сторони позивача-відповідача, про те, що кошти у розмірі 220 400 грн були особистими коштами ОСОБА_1 , які він 27.05.2018 передав ОСОБА_2 , оскільки такі не доведені жодними доказами.

Суд звертає увагу, що покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не можуть бути належним підтвердженням факту передачі ОСОБА_1 коштів ОСОБА_2 , оскільки як встановлено судом ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є батьками позивача відповідача, а відтак на переконання суду мають особисту зацікавленість у результаті розгляду даної справи.

Більше того, як слідує із показів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , останні не були особисто присутні під час передачі коштів, докази зворотного в матеріалах справи відсутні.

Крім того, поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт передачі коштів. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18), від 02.09.2020 у справі № 569/24347/18 (провадження № 61-11630св19).

Також, суд вважає, що надані позивачем-відповідачем ОСОБА_1 аудіозаписи не підтверджують передачу ним ОСОБА_2 коштів у розмірі 15 700 доларів США на купівлю квартири за адресою: АДРЕСА_4 , оскільки із їх змісту не можливо достовірно встановити, що розмова між ними ведеться саме про кошти, які були заплачені ОСОБА_2 29.05.2018, як пайовий внесок згідно з договором № 31 про порядок сплати пайових внесків членом кооперативу та закріплення за ним паю у ОБСЛУГОВУЮЧОМУ КООПЕРАТИВІ «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «КАШТАН-БУД» від 14.05.2018.

Більше того, суду не надано доказів про наявність у ОСОБА_1 будь-яких особистих грошових заощаджень станом на травень 2018, які могли б бути ним передані ОСОБА_2 та які остання в подальшому внесла як оплату частини вартості квартири.

Поряд з цим, із наданих відомостей Державною податковою службою України Головного управління ДПС у Рівненській області, інформація про отримані доходи ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2015 по 4 квартал 2022 відсутня.

Отже, враховуючи встановлені у ході розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 на придбання спірної квартири квартиру АДРЕСА_5 були витрачені її особисті кошти у розмірі 220 400 грн, що становить 87,53 % (88/100) від вартості цієї квартири, а інша частина вартості квартири у розмірі 31 400 грн, що становить 12,47 % (12/100) виплачувалася спільно подружжям, та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Отже, розмір частки ОСОБА_1 у спірній квартирі становить 6/100, а ОСОБА_2 94/100 частки (88/100+6/100).

З приводу коштів витрачених ОСОБА_1 на здійснення ремонтних робіт та купівлю будівельних матеріалів, побутової техніки, електротоварів, меблів та інших матеріалів для облаштування квартири АДРЕСА_10 , то суд зазначає, що як встановлено у судовому засіданні, після реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 проживав разом з ОСОБА_27 у вказаній квартирі до листопада 2022 року, а відтак вказані кошти були витрачені за час спільного проживання подружжя для ремонту житла, в якому вони проживали, з метою поліпшення умов життя та в інтересах сім`ї, такі кошти є невід`ємною частиною квартири та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

При цьому вимог про поділ іншого набутого за період шлюбу майна, такого як побутова техніка, електротовари та меблі позивач-відповідач не заявляв.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За вимогами ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Таким чином, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково, шляхом визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 12/100 частин квартири АДРЕСА_10 . Визнання за ОСОБА_1 права власності на 6/100 частини квартири АДРЕСА_10 . Визнання за ОСОБА_2 права власності на 94/100 частини квартири АДРЕСА_10 .

З приводу зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час перебування у шлюбі були придбані: транспортний засіб марки Volkswagen моделі Passat, VIN код НОМЕР_6 , 2010 року випуску, д.н.з НОМЕР_7 , який зареєстрований за ОСОБА_1 та транспортний засіб марки MINI ONE 1.6, VIN № НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 рік випуску, який зареєстрований за ОСОБА_2 .

Виходячи з характеру спірних правовідносин сторін, фактичних обставин справи, судом встановлено, що спірні транспортні засоби придбано за час шлюбу сторін, в інтересах сім`ї. Незалежно від того, на кого з подружжя оформлено рухоме майно, придбані ними автомобілі згідно ст. 60 СК України належать дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від доходів кожного з них та суми вкладених у придбане майно коштів.

Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, та у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, та у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, і в такому разі право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга ст. 364 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно звіту про оцінку легкового автомобіля MINI ONE 1.6, VIN № НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 рік випуску, виконаного СПД ФО ОСОБА_28 , ринкова вартість вказаного транспортного засобу становить 258 093 грн, без включення податку на додану вартість.

Відповідно до довідки про ринкову вартість колісного транспортного засобу виданої Торгово промисловою палатою, оцінювачем ОСОБА_29 проведено оцінку транспортного засобу марки Volkswagen моделі Passat, VIN код НОМЕР_6 , 2010 року випуску, д.н.з НОМЕР_7 та визначено, що його ринкова вартість становить 261 990 грн.

З вказаних висновків про ринкову вартість транспортних засобів слідує, що належне сторонам рухоме майно є рівноцінним.

З пояснень сторін у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 користується автомобілем MINI ONE 1.6, VIN № НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 рік випуску та просить визнати за нею право власності на даний транспортний засіб як об`єкт поділу спільного майна подружжя, при цьому ОСОБА_30 не заперечує з даного приводу, а також з приводу визнання за ним право власності на автомобіль мари Volkswagen моделі Passat, VIN код НОМЕР_6 , 2010 року випуску, д.н.з НОМЕР_7 , який перебуває у його користуванні.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи позицію сторін у справі, суд приходить до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_2 в інтересах якої діє адвокат Шевчук В.О. до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя слід задовольнити та в порядку поділу майна подружжя припинити режим спільної сумісної власності, визнати право особистої приватної власності за ОСОБА_2 на транспортний засіб марки MINI ONE 1/6, 2011 року випуску, VIN: № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , а також в порядку поділу майна подружжя припинити режим спільної сумісної власності та визнати право особистої приватної власності за ОСОБА_1 на транспортний засіб марки Volkswagen моделі Passat, 2010 року випуску, VIN: № НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_7 .

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з дублікатів чеків ПриватБанк від 12.07.2023 та квитанції АТ «УКРПОШТА» № від 05.08.2023 позивачем-відповідачем ОСОБА_1 за звернення до суду із первісним позовом сплачено судовий збір у загальному розмірі 15 784,07 грн.

Разом з тим, відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (за ставками станом на час подання первісної позовної заяви) за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою підприємцем, справляється судовий збір в розмірі 1-го відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073,60 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (13420 грн.).

Таким чином, суд вважає, що судовий збір в сумі 2 364,07 грн, сплачений понад суму, яка підлягала сплаті в якості судового збору за звернення до суду із первісним позов підлягає поверненню позивачу-відповідачу ОСОБА_1 .

Окрім цього, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача-позивача ОСОБА_2 на користь позивача-відповідача ОСОБА_1 слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 805,20 грн, пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з позивача-відповідача ОСОБА_1 на користьвідповідача-позивача ОСОБА_2 слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2 619,90 грн

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, - задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 12/100 частин квартири АДРЕСА_10 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 6/100 частини квартири АДРЕСА_10 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 94/100 частини квартири АДРЕСА_10 .

У задоволенні решти вимог, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 в інтересах якої діє адвокат Шевчук Валентин Олексійович до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя припинити режим спільної сумісної власності та визнати право особистої приватної власності за ОСОБА_2 на транспортний засіб марки MINI ONE 1/6, 2011 року випуску, VIN: № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

В порядку поділу майна подружжя припинити режим спільної сумісної власності та визнати право особистої приватної власності за ОСОБА_1 на транспортний засіб марки Volkswagen моделі Passat, 2010 року випуску, VIN: № НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_7 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 805 (вісімсот п`ять) гривень 20 копійок сплаченого судового збору.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету надміру сплачений судовий збір у розмірі 2 364 (дві тисячі триста шістдесят чотири) гривні 07 копійок сплаченого згідно квитанції АТ «УКРПОШТА» № від 05.08.2023.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 619 (дві тисячі шістсот дев`ятнадцять) гривень 90 копійку сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 30.10.2024.

Відомості проучасників справи:

Позивач-відповідач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_11 .

Відповідач-позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_12 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Головуючий суддяН. Р. Кунець