Справа № 161/2621/24
Провадження № 2/161/1656/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Октисюк С.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачап ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляєють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 , приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Гаврилюк Марина Василівна, про встановлення факту спільного проживання та про стягнення грошової компенсації частини від проданого спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання та про стягнення грошової компенсації частини від проданого спільного майна подружжя.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 19 жовтня 2012 року, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 31 жовтня 2019 року. Ще до реєстрацї шлюбу вони з серпня 2010 року почали разом з відповідачем проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина, вели спільне господарство, разом займались побутом та мали взаємні права та обов`язки як подружжя, мали спільний бюджет, несли спільні витрати по утриманню майна. За період спільного проживання ними було придбано земельну ділянку площею 0,1653 га, кадастровий номер 6001:3228, що розташована в с. Боратин Луцького району, для будівництва та обслуговування житлового будинку та за рахунок спільних коштів побудовано будинок в АДРЕСА_1 . Оскільки коштів на будівництво будинку не вистачало, його сестра продала свою квартиру в м. Нововолинськ і кошти від продажу були вкладені в будівництво будинку. Після розірвання шлюбу ними з відповідачем було досягнуто домовленості щодо продажу майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, а саме незавершеного будівництвом житлового будинку готовність 81%), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1653 га, кадастровий номер 6001:3228, що розташована в с. Боратин Луцького району, та поділу коштів, виручених від продажу даного майна. 11 жовтня 2023 року відповідачем було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого об`єкти спільного майна подружжя було продано за 68000 доларів США, що становить 2 573 800 гривень. Також існувала домовленість ще за відмінусування вартості автомобіля 5 000 доларів США, а відтак компенсація від продажу спірного мацйна подружжя складає 1 097 650 гривень. Однак відповідач в добровільному порядку відмовляється повертати кошти від продажу спільного майна.

З врахуванням викладеного, просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з серпня 2010 року по 19 жовтня 2012 року, стягнути з ОСОБА_3 грошову компенсацію частини від проданого спільного мйна подружжя, а саме незавершеного будівництвом житлового будинку ( готовність 81%), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1653 га, кадастровий номер 6001:3228, що розташована в с. Боратин Луцького району, вартість якого складає 68 000 доларів США, що становить 1 097 650 гривень.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду від 27 лютого 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі з проведення підготовчого засідання.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог.

Треті особи які не заявляєють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 , приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Гаврилюк Марина Василівна, в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до частини першої статті 60 CK України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

Якщо під час вирішення спору про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності особа здійснює незалежно від волі інших осіб, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості, одночасно майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (частина перша статті 355 ЦК України).

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч.1,2 ст. 65 СК України).

Також частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми сімейного права визначають не тільки право спільної власності подружжя на майно, а при його відчуженні й розмір їх часток у цьому майні та презумпцію згоди одного з подружжя на укладання від його імені іншим подружжям договорів про відчуження майна.

Разом з тим, з метою захисту прав співвласників майна, у тому числі майна подружжя, норми цивільного та сімейного законодавства (стаття 369 ЦК України, частина третя та четверта статті 60 СК України) містять приписи, згідно з якими для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Зазначені приписи не тільки забезпечують права одного з подружжя, а й обмежують права іншого з подружжя у відчуженні спільного подружнього майна, оскільки ставлять правомочності одного з подружжя на відчуження майна в залежність від наявності належним чином оформленої згоди іншого з подружжя на таке відчуження. Відсутність такої згоди свідчить про відсутність повноважень в одного з подружжя (відчужувача) на відчуження подружнього майна.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 2012 року, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 31 жовтня 2019 року.

Також встановлено, що 11 жовтня 2023 року ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме незавершеного будівництвом житлового будинку (готовність 81%), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1653 га, кадастровий номер 6001:3228, що розташована в с. Боратин Луцького району.

Відповідно до п.2.1 договору продаж майна вчиняється за домовленістю сторін за 2 383 844 гривні.

Відповідно до п.10.4 договору ОСОБА_1 надав свою згоду на укладення колишньою дружиною договору купівлі-продажу об2єкту продажу, яка викладена в його заяві від 11.10.2023.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 , поданої ним 11 жовтня 2023 року приватному нотаріусу Луцького районного нотаріального округу Волинської області Гаврилюк М.В., зареєстрованої в реєстрі під № 622, вбачається, що ОСОБА_1 надає згоду на продаж його колишньою дружиною ОСОБА_3 за ціну та на умовах на її розсуд нерухомого майна, яке є іх спільною сумісною власністю подружжя : незавершеного будівництвом житлового будинку ( готовність 81%), що розташований за адресою АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1653 га, кадастровий номер 6001:3228, що розташована в с. Боратин Луцького району.

Таким чином право спільної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на майно було встановлено та визнано під час відчуження даного майна, а тому та обставина, що спірна земельна ділянка та незавершений будівництвом житловий будинок, на момент відчуження було спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не підлягає встановленню в судовому порядку.

Згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України вимога про встановлення будь-якого факту в рамках позовного або окремого провадження має переслідувати певну юридичну мету та безпосередньо призводити до ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача/заявника. Суд не може встановлювати певний факт в резолютивній частині рішення лише для констатації самого факту, без юридичної мети його встановлення.

Відтак, з врахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з серпня 2010 року по 19 жовтня 2012 року.

Що стосується вимоги про стягнення ОСОБА_3 грошової компенсації частини від проадного спільного мйна подружжя, а саме незавершеного будівництвом житлового будинку ( готовність 81%), що розташоаний за адресою АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1653 га, кадастровий номер 6001:3228, що розташована в с. Боратин Луцького район, вартість якого складає 68 000 доларів США, що становить 1 097 650 гривень, то така вимога до задоволення не підлягає.

Так, позивач, надаючи згоду на продаж його колишньою дружиною ОСОБА_3 нерухомого майна, яке є їх спільною сумісною власністю подружжя, погодився на продаж за ціну та на умовах на розсуд відповідача, а також в заяві ствердив, що договір купівлі-проаджу, з умовами якого він попередньо ознайомився, укладатиметься його колишньою дружиною на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, укладання такого договору відповідає їх спільному волевиявленню.

Як слідує зі змісту заяви ОСОБА_3 від 11.10.2023 та договору купівлі-продажу від 11.10.2023 жодних фінансових зобов`язань такими правочинами між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не було обумоволено.

З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 280-282, 417 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляєють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 , приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Гаврилюк Марина Василівна, про встановлення факту спільного проживання та про стягнення грошової компенсації частини від проданого спільного майна подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складання повного тексту рішення 08 серпня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Філюк Т.М.