Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1050/24 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 47 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №296/1050/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Житомирській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційними скаргами Головного управління Національної поліції в Житомирській області, ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Кузьмін Дмитро Леонідович

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Рожкової О.С.

встановив:

У лютому 2024 року позивач через свого представника звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з Державного бюджету України на свою користь 1 400 доларів США на відшкодування матеріальної шкоди, завданої органом досудового розслідування, та 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої органом досудового розслідування.

На обґрунтування позову вказувала, що ГУНП в Житомирській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000001 від 25.04.2023, у межах якого проведено невідкладний обшук за місцем проживання ОСОБА_1 та вилучено грошові кошти у розмірі 24 600 доларів США. Постановою слідчого СУ ГУНП в Житомирській області Скуратівського М.В. від 14.08.2023 року вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000001 від 25.04.2023 року.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 29.11.2023 року в частині накладення арешту на грошові кошти, скасовано ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 21.09.2023 року, якою частково задоволено клопотання слідчого ГУНП в Житомирській області Скуратівського М.В. та накладено арешт на майно у рамках кримінального провадження №0000001 від 25.04.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368, 4. 3 ст. 332 КК України, а саме: грошові кошти в сумі 24 600 доларів США, банкнотами номінальною вартістю по 100 доларів США (246 штук), вилучені у ОСОБА_1 під час невідкладного обшуку 14.08.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 . Постановлено нову ухвалу, якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області Скуратівського М.В про арешт майна у рамках кримінального провадження №0000001 від 25.04.2023 року, а саме: грошових коштів в сумі 24600 доларів США, банкнотами номінальною вартістю по 100 доларів США (246 штук), вилучених у ОСОБА_1 під час обшуку 14.08.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 залишено без задоволення.

30.11.2023 року ОСОБА_1 на адресу СУ ГУНП в Житомирській області подано клопотання про повернення майна, а саме: грошових коштів в сумі 24600 доларів США, до якого долучено належним чином завірену копію ухвали апеляційного суду від 29.11.2023 року.

Лише 22.12.2023 року слідчим СУ ГУ НП в Житомирській області Скуратівським М.В., на виконання ухвали Житомирського апеляційного суду від 29.11.2023 року, повернуто ОСОБА_1 частину вилучених грошових коштів у сумі 23200 доларів США. Під час повернення коштів, слідчий ОСОБА_2 діставав їх з власної сумки, які були загорнуті у звичайний харчовий пакет, який не був опечатаним.

Грошові кошти в сумі 1400 доларів США банкнотами номінальною вартістю по 100 доларів США по незрозумілих причинах ОСОБА_1 не повернуті, що є порушенням ч. 3 ст. 173 КПК України.

Крім того, у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 вилучених грошових коштів у повному розмірі останній заподіяна моральна шкода, яка виразилась в погіршенні її самопочуття, втраті сну, необхідності вживання заспокійливих, перебування в постійному стресі.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 червня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 400 доларів США. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, представник ГУНП в Житомирській області подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на виконання вимог ухвали Житомирського апеляційного суду від 29.11.2023 про скасування арешту на майно, 22.12.2023 слідчим СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 повернуто частину грошових коштів в сумі 23200 доларів США, під час отримання вказаних коштів ОСОБА_1 складено розписку. В подальшому, з даного приводу проведено службове розслідування, за результатами якого встановлено, що вилучені у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 24 600 доларів США слідчим СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 на відповідальне зберігання до банківської установи не здавалися, відомості, що стали підставою для призначення та проведення службового розслідування знайшли своє підтвердження, тому до слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 застосовано дисциплінарне стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність. В той же час, станом на період проведення службового розслідування, слідчим СУ ГУНП в Житомирській області Скуратівським М.В. не було повернуто ОСОБА_1 решту грошових коштів, в сумі 1400 доларів США. Разом із тим, копію висновку службового розслідування скеровано до другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Житомирі) Територіального управління ДБР, розташованому у м. Хмельницькому для прийняття рішення в порядку ст. 214 КПК України, на даний час за вказаним фактом здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000036 від 26.12.2023, тобто на даний час відсутнє рішення щодо визначення винних осіб.

Вилучення майна, на думку ГУНП в Житомирській області, здійснено з дотриманням норм процесуального закону. Майно втрачено внаслідок незаконного посягання, заходи до його розшуку та притягнення до відповідальності винних вживаються.

Вказує, що позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої матеріальної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. В даному випадку, оскільки судовим рішенням не встановлено факту незаконних дій працівника правоохоронного органу, то відсутній причино-наслідковий зв`язок між діями ГУНП в межах відповідного кримінального провадження і негативними наслідками у вигляді завдання матеріальної шкоди.

Позивач правом подати відзив на апеляційну скаргу ГУНП в Житомирській області не скористалася.

Позивач також, не погоджуючись із рішення суду в частині відмови у стягненні моральної шкоди, подала через свого представника апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість, неврахування судом обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати в цій частині та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, мав би виходити з того, що вищезазначена бездіяльність, а також злочинна діяльність працівників ГУНП в Житомирській області, яка виявилася у безпідставному утриманні частини тимчасово вилученого майна ОСОБА_1 та тривалому невиконанні вимог КПК України, є підставою для спеціальної відповідальності держави за дії посадових осіб органів державної влади.

При цьому, суд першої інстанції не врахував, що позбавлення ОСОБА_1 права власності на вилучені грошові кошти, а саме 1400 доларів США, які без належної правової підставі, утримуються у слідчих СУ ГУНП в Житомирській області навіть після постановлення ухвали Житомирським апеляційним судом, спричинило ОСОБА_1 душевні страждання, що виявилися у невпевненості в її правах та свободах, що значно погіршило моральний стан позивача, з`явилося відчуття тривоги, страху, занепокоєння, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність. Бездіяльність працівників ГУНП в Житомирській області слід вважати протиправною, оскільки вона суперечить положенням КПК України, у відповідності з якими вони повинні діяти, а тому така поведінка здатна завдати певних душевних страждань ОСОБА_1

З 14.08.2023 по теперішній час ОСОБА_1 позбавлена права власності на своє майно, невиконання вимог закону слідчими СУ ГУНП в області щодо негайного повернення тимчасово вилучене майно у вигляді грошових коштів, неодноразові звернення ОСОБА_1 із клопотаннями до правоохоронних органів з метою відновлення її прав має негативні наслідки для неї.

Вважає доведеним факт заподіяння ОСОБА_1 моральних страждань внаслідок бездіяльності посадових осіб ГУНП в Житомирській області, що є підставою для відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди у визначеному нею розмірі. Також судом першої інстанції не врахована тривалість часу позбавлення позивача права власності на своє майно, а саме грошових коштів в сумі 1400 доларів США, що призвело до моральних страждань, переживань та стресу, вимушених змін у її житті, необхідністю звернень з заявами до правоохоронних органів та суду з метою відновлення її прав, принципи розумності, справедливості та співмірності.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б вказували на завдання їй фізичних чи душевних страждань, або інших негативних явищ, внаслідок неповернення відповідачем вилучених коштів, а наданий позивачем листок непрацездатності КНП «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради від 02.02.2024 не свідчить про факт завдання позивачу моральної шкоди. З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем в порушення статті 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України не доведено завдання їй моральної шкоди з боку відповідача, ГУНП в Житомирській області вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що в межах кримінального провадження №0000001 від 25.04.2023 у період часу з 20 год. 49 хв. по 21 год. 54 хв. 14.08.2023 на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України слідчими ГУНП у Житомирській області проведено невідкладний обшук за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Під час вказаного обшуку у ОСОБА_1 вилучено грошові кошти в загальній сумі 24600 доларів США, банкнотами номінальною вартістю по 100 доларів США, що підтверджується копією протоколу обшуку від 14.08.2023 (а.с.11-16).

Вилучене майно, а саме: грошові кошти в загальній сумі 24600 доларів США; USB-флеш носії марки «Apacer», «SP Silicon Power», «Transcend», у кількості трьох одиниць визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000001 від 25.04.2023, що підтверджується копією постановою слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 від 14.08.2023 (а.с.17-18).

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 21.09.2023 у справі №296/8051/23 клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області Скуратівського М. задоволено частково та накладено арешт на майно, вилучене 14.08.2023 під час обшуку житла за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в загальній сумі 24600 доларів США, банкнотами номінальною вартістю по 100 доларів США (246 шт.).

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 29.11.2023 у справі №296/8051/23 апеляційну скаргу адвоката Григоришина О.М. в інтересах ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 21.09.2023 скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області Скуратівського М.В. про арешт майна у рамках кримінального провадження №0000001 від 25.04.2023, а саме грошових коштів в сумі 24 600 доларів США, банкнотами номінальною вартістю по 100 доларів США (246 штук), вилучених у ОСОБА_1 під час обшуку 14.08.2023 року за адресою АДРЕСА_1 залишено без задоволення (а.с.19-24).

30.11.2023 ОСОБА_1 на адресу СУ ГУНП в Житомирській області подано клопотання про повернення майна, а саме: грошових коштів в сумі 24600 доларів США, що підтверджується копією клопотання від 30.11.2023 (а.с.26).

22.12.2023 слідчим СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 , у зв`язку із поданням ОСОБА_1 клопотання про повернення майна, повернуто останній частину вилучених грошових коштів у сумі 23 200 доларів США, що підтверджується копією розписки ОСОБА_1 від 22.12.2023 (а.с.25).

23.12.2023 ОСОБА_1 звернулась до Житомирської обласної прокуратури з заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій просила внести до ЄРДР відомості та розпочати досудове розслідування за фактом привласнення службовими особами СУ ГУНП в Житомирській області, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану грошових коштів в сумі 2100 доларів США, з яких 700 доларів США добровільно відшкодовано, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, за наслідками розгляду вказаної заяви та зареєстровано кримінальне провадження №0000036 від 26.12.2023.

З 15.01.2024 по 24.01.2024 ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з причин тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, що непов`язані з нещасним випадком на виробництві, що підтверджується копією листка непрацездатності КНП «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради №19761415-1 від 02.02.2024.

Задовольняючи позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої органом досудового розслідування, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок незаконного накладення арешту на майно позивача, останній завдана шкода, яка підлягає відшкодуванню шляхом повернення їй майна, на яке накладено арешт, а саме грошових коштів в сумі 1400 доларів США, вилучених органом досудового розслідування, що передбачено п. 1 ст. 1, п. 2 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відмова у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди мотивована судом тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б вказували на завдання їй фізичних чи душевних страждань, або інших негативних явищ, внаслідок неповернення відповідачем вилучених коштів.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно частини другої статті 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Пунктом 1-1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Згідно з пунктами 2 та 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках, громадянинові підлягають відшкодуванню (повертаються) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; та моральна шкода.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно.

Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» затвердженим наказами Міністерства юстиції України № 6/5, Генеральної прокуратури України № 3, Міністерства фінансів України № 41 від 04.03.1996 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 березня 1996 р. за № 106/1131) (далі - Положення), передбачено, що відповідно до частини другої статті 4 Закону майно, зазначене в пункті 2 статті 3 Закону (конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт), повертається в натурі тією установою або органом, у якого воно знаходиться, у місячний термін з дня звернення громадянина або його спадкоємців, якщо воно сталося протягом шести місяців після направлення їм повідомлення (абзац 1, 2, 16 пункту 14 Положення).

Якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у безспірному порядку не задоволена або громадянин не згодний з прийнятим рішенням, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Таким чином, із вимогою про повернення майна, що було конфісковане, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майна, на яке накладено арешт, власник такого майна безпосередньо звертається із відповідною заявою до установи чи органу, в якому воно знаходиться. У випадку, якщо така вимога не задоволена, власник майна не позбавлений права звернутися до суду.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 201/18305/17-ц (провадження № 61-45201св18), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/13211/15-ц, від 08 квітня 2021 року у справі № 756/8412/16 (провадження № 61-6679св20).

Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності під час кримінального провадження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 (далі - Порядок), у пункті 21 встановлено, що речові докази у вигляді готівки у національній валюті України або іноземній валюті передаються для зберігання уповноваженому банку, що обслуговує орган, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання (далі - уповноважений банк). У разі коли готівка у національній валюті України чи іноземній валюті не містить слідів кримінального правопорушення, валютні кошти зараховуються на спеціально визначені для цієї мети депозитні рахунки (далі - депозитний рахунок) уповноваженого банку.

Згідно з пунктом 14 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ, Державної податкової адміністрації, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України від 27 серпня 2010 року № 51/401/649/471/23/125 (далі - Інструкція), відповідальним за зберігання речових доказів, цінностей та іншого майна, вилученого у зв`язку з розслідуванням кримінальної справи і яке зберігається окремо від справи, є співробітник установи, який призначається спеціальним наказом прокурора, керівника органу служби безпеки, начальника органу внутрішніх справ, підрозділу податкової міліції або керівника апарату суду. Підставою для поміщення речових доказів на зберігання є постанова працівника органу дізнання, слідчого, прокурора, судді.

Пунктом 27 Інструкції встановлено, що грошові суми в національній валюті вносяться на депозитний рахунок органу, який вилучив їх, відкритий в уповноваженому банку на підставі укладеного депозитного договору, а валютні цінності доставляються до уповноваженого банку уповноваженою особою органу, який вилучив іноземну валюту, для розміщення їх на депозитних рахунках на підставі укладених договорів.

Лише у разі пошкодження, втрати вилучених речових доказів, цінностей та іншого майна заподіяні їх власникам збитки підлягають відшкодуванню на підставі Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Незабезпечення належного обліку та умов зберігання, передачі речових доказів, цінностей та іншого майна, яке спричинило їх втрату, пошкодження, є підставою для притягнення до передбаченої законом відповідальності осіб, з вини яких настали вказані наслідки (пункт 86 Інструкції).

У справі, що переглядається апеляційним судом, встановлено, що ухвалою Житомирського апеляційного суду від 29.11.2023 скасовано ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 21.09.2023 в частині накладення арешту на 24600 доларів США, вилучені за місцем проживання ОСОБА_1 .

Кошти у сумі 24600 доларів США, які були вилучені 14.08.2023 року під час обшуку, проведеного слідчим ГУНП у Житомирській області, були частково поверненні ОСОБА_1 за її клопотанням у розмірі 23200 доларів США, інша частина грошових коштів у сумі 1400 доларів США не була повернута позивачу.

Представник ГУНП у Житомирській області зазначав, що з даного приводу проведено службове розслідування, за результатами якого встановлено, що вилучені у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 24 600 доларів США слідчим СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 на відповідальне зберігання до банківської установи не здавалися. Копію висновку службового розслідування скеровано до другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління ДБР, розташованому у м. Хмельницькому, яким розпочато кримінальне провадження №0000036 та на даний час направлено обвинувальний акт до суду.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що обов`язок належно зберігати та негайно повернути тимчасово вилучене майно після скасування ухвали про накладення арешту або відмови в арешті цього майна прямо передбачений чинним законодавством.

Оскільки арешт вилучених у позивача грошових коштів був скасований, вказане свідчить про незаконність їх неповернення власнику.

Наведе вище, у своїй сукупності, підтверджує, що позивачем доведено факт втрати органами слідства належного їй на праві власності майна, а саме грошових коштів, а тому остання набула права на відшкодування його вартості, у порядку визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для відшкодування позивачу заподіяної моральної шкоди, оскільки останньою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б вказували на завдання їй фізичних чи душевних страждань, або інших негативних явищ, внаслідок неповернення відповідачем вилучених коштів.

Таким чином, доводи апеляційних скарг спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з дотримання норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Житомирській області, ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Кузьмін Дмитро Леонідович, залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 червня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2024 року.

Головуючий Судді