Провадження № 2/369/61/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Херенковій К.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/12525/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із спільно-нажитого майна та про повний розподіл будинковолодіння, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із спільно-нажитого майна та про повний розподіл будинковолодіння.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що у період шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 набуте наступне сумісне майно:

1. Будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з:

- житлового будинку літер "А" загальною площею 246,2 кв.м., житловою площею 127,8 кв.м. та допоміжною площею 118,4 кв.м., в тому числі самочинно збудованих: літер "А2", двухповерхової та масандри житлової літер "А1" загальною площею 134,3 кв.м.

- господарських будівель і споруд: господарського блоку та погребу літер "Б", сараю літер "В", огорожі номер 1, воріт та хвіртки номер 2, воріт та хвіртки номер 3, вигрібної ями номер 1, вигрібної ями номер 2, свердловини 4 та тротуару 5.

- самочинно збудованих сараю літер "Ж" та господарського блоку літер "З".

Житловий будинок побудований у 1983 році. В 2005-2008 році будинок добудований і реконструйований. Будинок розділений на дві частини, має два входи. Дворище має два двори, дві пари воріт та дві хвіртки.

2. Земельна ділянка, на якій розташоване вище вказане домоволодіння має кадастровий номер :01:007:0013, площу 0,0902 га, цільове призначення для будівництва та обслуговуванню житлового будинку і господарських будівель.

Позивач зазначає, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності їй належить 1/2 житлового будинку загальною площею 246,2 кв.м., житлова площа 127,8 кв.м., площа самочинного будівництва 134,3 кв.м. Приватна власність виникла на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/2167/15-ц- виданого 13 квітня 2018 року.

Також вказує, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу належить 1/2 земельної ділянки площею 0,0902 га, кадастровий номер :01:007:0013. Цільове призначення: для будівництва та обслуговуванню житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Право власності виникло на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/2167/15-ц- виданого 13 квітня 2018 року.

Земельна ділянка, на якій розташоване вище вказане домоволодіння, знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 добровільно вирішити питання поділу спільного майна не бажає, у зв`язку із чим позивач звертається до суду та з урахуванням спільної заяви про згоду та задоволення позовних вимог, просить суд:

1. Виділити в натурі позивачу ОСОБА_1 із спільного поділеного районним судом майна, а саме житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 частку, праву сторону будинку з господарськими спорудами, яка складається з кімнат:

І. поверх:

- Коридор (2-1) - 6,8 кв.м.

- Коридор (2-2) - 7 кв.м.

- Кухня (2-3) - 12 кв.м.

- Зал (2-4) - 20,9 кв.м.

- Спальня (2-5) - 9,4 кв.м.

- Спальня (2-6) 12,3 кв.м.

- Кладовка (2-7) - 4,6 кв.м.

- Ванна кімната (2-8) - 5,4 кв.м.

ІІ. поверх:

- Кухня (2-10, 2-13)-6,7 кв.м.+12,1 кв.м.

- Зал (2-11) - 14,4 кв.м.

- Спальня (2-12) - 12,3 кв.м.

- Ванна кімната (2-14) - 3,9 кв.м.

2. Виділити в натурі позивачу ОСОБА_1 із спільного майна, а саме з земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 частку, яка складається з 0,0451 га.

3. Виділити в натурі відповідачу ОСОБА_2 із спільного майна, а саме житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 частку, а саме ліву сторону будинку, яка складається з кімнат:

І. поверх:

- Коридор (1-1) 4,7 кв.м.

- Коридор (1-2) - 5,6 кв.м.

- Кухня (1-3) - 8,1 кв.м.

- Ванна (1-4) - 4,6 кв.м.

- Кладовка (1-5) - 1,2 кв.м.

- Спальня (1-6) - 11,7 кв.м.

- Зал (1-7) - 21,8 кв.м.

ІІ. поверх:

- Коридор (1-8) - 6,1 кв.м.

- Кухня (1-9) - 14,7 кв.м.

- Ванна (1-10) - 4,2 кв.м.

- Кладовка (1-11) - 1,1 кв.м.

- Зал (1-12) - 25 кв.м.

4. Виділити в натурі відповідачу ОСОБА_2 із спільного майна, а саме з земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 частку, яка складається з 0,0451 га.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. від 01 жовтня 2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

03 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подано до суду заяву про усунення недоліків та надано квитанцію про сплату судового збору, чим було усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. від 04 грудня 2019 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

24 березня 2020 року представником ОСОБА_2 адвокатом Печерицею Н.С. було подано зустрічний позов про встановлення порядку та способу користування спільним майном. Просили встановити спільний порядок користування спільною власністю житловим будинком та земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1

24 березня 2020 року представником ОСОБА_2 адвокатом Печерицею Н.С. було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що розподіл будинку, запропонований позивачем, унеможливить користування спільними комунікаційними системами, що в подальшому створить перешкоди у користуванні будинком за цільовим призначенням. У зв`язку із чим, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

06 квітня 2020 року позивачем ОСОБА_1 подано до суду письмові пояснення на відзив на позовну заяву. Зазначає, що відзив не обґрунтований, не містить жодних доказів тих обставин, на які посилається відповідач. Так як будинок та земельна ділянка вже поділені на дві рівнозначні частини, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Протокольною ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. зустрічний позов прийнято до провадження та об`єднано з первісним позовом.

30 липня 2020 року позивач за первісним позовом ОСОБА_1 подала до суду відзив на зустрічну позовну заяву. Зазначає, що виділ у натурі частки зі спільного майна можливий і є технічна можливість поділити житло на два самостійні об`єкти нерухомого майна. Крім того вказує, що спільне користування домоволодінням неможливе через неприязні стосунки між сторонами та фактичні перешкоди у цьому зі сторони відповідача за первісним позовом. У зв`язку із чим просить відмовити у задоволенні зустрічних вимог та задовольнити позовні вимоги позивача за первісним позовом.

Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. щодо повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 грудня 2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 грудня 2020 року, який проведений, у зв`язку перебуванням судді Пінкевич Н.С. у соціальній відпустці, в провадження судді Ковальчук Л.М. надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із спільно-нажитого майна та про повний розподіл будинковолодіння.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М. від 31 грудня 2020 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М. від 27 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

07 грудня 2021 року від представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвоката Племяннікова Б.Д. на адресу суду надійшло клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи поділу (виділення частки в натурі).

Згідно розпорядження в.о. керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дяченка В.В. щодо повторного автоматичного розподілу справи №356 від 04 жовтня 2023 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 04 жовтня 2023 року, який проведений відповідно до пунктів 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, дану справу передано для розгляду судді Фінагеєвій І.О.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2023 року прийнято до провадження цивільну справу та призначено судове засідання.

30 квітня 2024 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 надійшла спільна заява про згоду та задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_2 відмовився від своїх зустрічних вимог та просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

09 серпня 2024 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 та спільна заява про згоду та задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_2 відмовився від своїх зустрічних вимог та просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 . Вказані заяви посвідчені консулом Генерального консульства України у Франкфурті-на-Майні ОСОБА_3 30 липня 2024 року та зареєстровані в реєстрі за № 570/3291-24 та № 570/3290-24, відповідно.

Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи сповіщена належним чином. Надала суду заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Надав суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідно до вимог частини 1, 3 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Відповідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до висновку сформованого в постановах Верховного суду від 15 червня 2020 року у справі № 588/1311/17, від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16 у разі визнання позову відповідачем повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для визнання позову. Суд вважає, що не досліджуючи інших обставин у цій справі, суд позбавлений можливості достеменно встановити обставини, які вказують на відсутність порушення закону або прав, інтересів інших осіб, а тому, враховуючи, вказане, суд зазначає, що повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом з матеріалів справи встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2014 року у справі № 369/10341/14-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 квітня 2018 року у справі № 369/2167/15-ц, у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання домоволодіння об`єктом спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя та виселення - відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання домоволодіння об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визначення часток у спільному майні, поділ майна подружжя задоволено. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок загальною площею 127,8 кв.м., житловою площею 246,2 кв.м.,в тому числі об`єкти незавершеного будівництва загальною площею 134,3 кв.м, житловою площею 51,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Здійснено поділ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (двадцять вісім), з надвірними господарськими будівлями та спорудами: - визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 246,2 кв.м., житловою площею 127,8 кв.м., в тому числі на об`єкти незавершеного будівництва загальною площею 134,3 кв.м, житловою площею 51,7 кв.м., з надвірними господарськими будівлями та спорудами; - визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 246,2 кв.м., житловою площею 127,8 кв.м.,в тому числі на об`єкти незавершеного будівництва загальною площею 134,3 кв.м, житловою площею 51,7 кв.м., з надвірними господарськими будівлями та спорудами. Визнано об`єкти незавершеного будівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 , як за співзабудовником право на 1/2 (одну другу) частину об`єктів незавершеного будівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 , як за співзабудовником право на 1/2 (одну другу) частину об`єктів незавершеного будівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Здійснено поділ земельної ділянки, кадастровий номер :01:007:0013, площею 0,0902 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 : - визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину земельну ділянку, кадастровий номер :01:007:0013, площею 0,0902 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; - визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 (одну другу) частину земельну ділянку, кадастровий номер :01:007:0013, площею 0,0902 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 135951363 від 30 серпня 2018 року, житловий будинок загальною площею 246,2 кв.м., житловою площею 127,8 кв.м., площею самочинно збудованого 134,3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової приватної власності ОСОБА_1 (1/2 частки), на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 квітня 2018 року у справі № 369/2167/15-ц.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 135956170 від 30 серпня 2018 року, земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0013 площею 0,0902 га., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової приватної власності ОСОБА_1 (1/2 частки), на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 квітня 2018 року у справі № 369/2167/15-ц.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності (частини 1 та 4 статті 357 ЦК України).

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України).

Таким чином, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Водночас, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Як випливає з положення ч. 1, ч. 2 та ч. 3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (стаття 379 ЦК України). Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (стаття 380 ЦК України).

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (частина 1 статті 120 ЗК України).

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (частина 4 статті 120 ЗК України).

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2) (пункт 1.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за № 774/14041 (в актуальній редакції далі - Інструкція)).

Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси (пункт 2.2. Інструкції).

Спори щодо поділу об`єктів нерухомого майна вирішуються в судовому порядку (пункт 2.7 Інструкції).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 06 листопада 2023 року розглянув справу № 707/2516/18 зазначив, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Завданням суду при розгляді відповідної категорії справ є встановлення можливості поділу об`єкта нерухомості, що перебуває в спільній частковій власності, який буде відповідати вимогам, що передбачені будівельними нормами та правилами, коли кожній зі сторін може бути виділена відокремлена частина будинку із самостійним виходом (квартира) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. З цією метою призначається судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої судом розглядається найбільш оптимальний варіант поділу нерухомого об`єкта в натурі відповідно до розміру ідеальних часток у спільній частковій власності.

У постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 201/1346/18 (провадження № 61-7308св22) зазначено, що «системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 367, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ (виділ частки) будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася».

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 712/9240/16-ц (провадження № 61-13395св19) та від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц (провадження № 61-21409св18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 171/228/15-ц (провадження № 61-5812св19) зазначено, що «визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 445/442/16-ц (провадження № 61-13434св19) зроблено висновок, що «у справі, що переглядається, суди не врахували, що допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу».

Як роз`яснив Верховний Суд України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-цс15, оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 17 липня 2019 року у справі № 750/2783/16-ц, правовий режим спільної часткової власності передбачає, що володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Забороняється обмеження прав одних учасників за рахунок інших. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується у судовому порядку.

За змістом статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна в натурі, що перебуває у спільній частковій власності або поділ такого майна з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується у судовому порядку.

При вирішенні зазначених спорів суди повинні виходити з положень статей 183, 367 ЦК України, відповідно до яких виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартирі без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна, з урахуванням принципів рівності та справедливості, зокрема рівнозначності та рівності виділених кожному із співвласників житлових та нежитлових приміщень частин будинку, їх функціонального призначення та розташування, можливості їх переобладнання з дотриманням технічних та будівельних норм для забезпечення їх автономного використання.

У постанові Верховного Суду від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13 вказано, що оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 686/24438/15 (провадження № 61-380св20) вказано, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. […] Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму.

З матеріалів справи вбачається, що співвласники домоволодіння дійшли згоди про виділення в натурі житлового будинку та земельної ділянки у спосіб, який визначений в прохальній частині позовної заяви та продубльований у спільній заяві позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 про згоду та задоволення позовних вимог, посвідченої консулом Генерального консульства України у Франкфурті-на-Майні ОСОБА_3 30 липня 2024 року та зареєстрованої в реєстрі за № 570/3291-24. Крім того, заявою про задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 , посвідченої консулом Генерального консульства України у Франкфурті-на-Майні ОСОБА_3 30 липня 2024 року та зареєстрованої в реєстрі за № 570/3290-24, ОСОБА_2 відмовився від усіх зустрічних позовних вимог та просив задовольнити позовні вимоги позивача ОСОБА_1 .

З огляду на вищевказане, суд зазначає, що основним завданням суду при розгляді такої категорії справ є встановлення можливості поділу об`єкта нерухомості, що перебуває в спільній частковій власності, який буде відповідати вимогам, що передбачені будівельними нормами та правилами, коли кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину приміщення із самостійним виходом або в разі, коли є технічна можливість переобладнання приміщення в ізольовані частини, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

З цією метою призначається судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої судом розглядається найбільш оптимальний варіант поділу нерухомого об`єкта в натурі відповідно до розміру ідеальних часток у спільній частковій власності. Отримання дозволів на перепланування об`єкта нерухомості здійснюється власниками, якщо техніко-юридичними нормами встановлена вимога щодо отримання дозвільних документів у разі втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування чи в інших випадках, передбачених будівельними нормами та правилами.

Призначення та проведення експертизи у цивільному судочинстві регулюється ст.ст. 103-113 ЦПК України, Законом України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року №4038-ХІІ та Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5 (далі Інструкція).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Згідно з п.5.1 Інструкції, основними завданнями будівельно-технічної експертизи є, зокрема, визначення можливості та розробка варіантів розподілу (виділення частки; порядку користування) об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до п.5.1.1. Інструкції, до орієнтовного переліку вирішуваних питань вказаної експертизи відноситься в тому числі питання: Чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва розділити (виділити частку; визначити порядок користування) об`єкт нерухомого майна відповідно до часток співвласників (вказати частки)? Які варіанти розподілу (виділення частки; визначення порядку користування) об`єкта нерухомого майна можливо визначити відповідно до часток співвласників (вказати частки) та вимог нормативно-правових актів?

Об`єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України (далі - Держбуд України) від 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773 (із змінами)(далі - Інструкція Держбуду України), а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об`єкти нерухомого майна (згідно із пунктом 2.1 Інструкції).

Затверджена форма «Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна» міститься у додатку 1 до Інструкції. Відповідно до пункту 2.6 Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) містить такі дані: а) кому належить об`єкт нерухомого майна; б) на підставі яких правовстановлюючих документів; в) повну технічну характеристику об`єкта нерухомого майна; г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; д) склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси; е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об`єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства (варіанти поділу додаються).

У зв`язку із вказаним, суд критично ставиться до тверджень позивача стосовно того, що будинок вже поділений на дві рівнозначні частини, має два входи, двоє воріт, самостійне опалення, газо-, світло- та водопостачання, зважаючи на те, що діючим цивільним процесуальним законодавством передбачено, що експертиза у справі призначається судом у разі необхідності з`ясування фактичних обставин, що становлять предмет доказування. Також за змістом вказаних норм кожна сторона має право надавати суду докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, висновки експертизи надаються для підтвердження обставин, для з`ясування яких необхідні спеціальні знання. У разі, якщо у сторони відсутня можливість самостійно надати висновок, відповідна сторона вправі заявити перед судом клопотання про призначення відповідної експертизи, в тому числі повторної.

Суд наголошує, що судова експертиза призначається лише в разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Висновки експертизи є одним з засобів доказування (пункт 2 частини 2 статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

Згідно із частинами 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також те, що клопотань про призначення судової будівельно-технічної експертизи щодо технічної можливості виділити 1/2 частку домоволодіння зі спільної часткової власності в самостійний об`єкт нерухомості стороною позивача не заявлялося, експертних досліджень на замовлення позивача до суду не подавалося, а також будь-яких належних та допустимих доказів того, що варіант виділу 1/2 будинку в натурі, який запропонований позивачем і визнає відповідач можливий з точки зору дотримання технічних, санітарних, протипожежних та інших норм, суду надано не було, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись статтями 4, 11, 13, 76-82, 89, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із спільно-нажитого майна та про повний розподіл будинковолодіння відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА