Провадження № 2/161/701/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину

В С Т А Н О В И В:

30.10.2023 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 25.01.2013 року між нею та відповідачем ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, за час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дитина донька ОСОБА_5 . Судовим рішення від 14.08.2015 року їх шлюб з відповідачем було розірвано та 28.12.2021 року вона уклала новий шлюб. Поряд з цим, на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.11.2022 року із ОСОБА_4 на її користь стягуються аліменти на утримання їх спільної доньки в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Вказує, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має синдром дефіциту уваги та гіперактивності (СДУГ), комбінований тип, з опозиційно-викличним розладом, із характерною чутливістю до психоемоційних потрясінь. Після 3-х років у дитини почали з`являтися ознаки аутизму, що призвело до необхідності інтенсивного лікування для усунення будь-яких проявів та причин такого. З того часу та станом на дату звернення до суду з даним позовом, вона витратила через особливі обставини життя доньки 46184,36 грн. з яких: 12300 грн. сплачені 07.02.2020 року, 12500 грн. сплачені 10.06.2020 року та 14500 грн. сплачені 18.09.2020 року за надання медичних послуг; 524,20 грн. вартість транспортних послуг пов`язаних із лікуванням; 250 грн. сплачені за консультацію соціального психолога; 1440 грн. сплачені за зайняття по нейрокорекції ДКРЦ «Розмовляйко»; 4670,16 грн. (122 Євро). Крім того, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було призначено прийом медичних препаратів, загальна вартість яких складає близько 4000 грн., та таких доньці вистачить на 1 місяць. Просить суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь додаткові витрати на утримання малолітньої дитини ОСОБА_7 одноразово в сумі 23092,18 грн., а також стягувати з відповідача щомісячно 2000 грн., як додаткові витрати, які викликані хворобою.

18.12.2023 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що заявляючи вимоги про стягнення витрат за надання медичних послуг, стороною позивача не надано жодних доказів, що такі стосувалися лікування ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , саме через наявне у неї захворювання. З даних мотивів не обґрунтованими є вимоги, які стосуються занять по нейрокорекції ДКРЦ «Розмовляйко». Будь-які докази, що свідчили про необхідність проходження ОСОБА_8 саме такого лікування, матеріали справи не містять. Що стосується щомісячного прийому дитиною медичних препаратів, то стороною позивача не було надано відповідних рецептів лікарів щодо вживання конкретних ліків та що прийом таких є сталим та постійним. При цьому, не долучено до матеріалів справи й доказів придбання медичного препарату, прийом якого від дати призначення лікарем на даний час вже повинен був відбуватися впродовж 2 років. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити (а.с. 150-151).

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, які викладені у позовній заяві та просив задовольнити їх у повному обсязі. Додатково суду пояснив, що наявність у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 психологічного захворювання було виявлена у 2015 році, проте відповідні докази у сторони позивача відсутні. Інвалідність дитині встановлено у 2022 році. У свою чергу, звернення для проходження лікування до медичного закладу, який розташований саме у м. Дніпро, була власною ініціативою його довірительки. Необхідність прийому спільною донькою сторін медичних препаратів «Монтесин» та «Консерта», а також їх вартість (2000 грн.) підтверджується матеріалами справи. Також підтвердив ту обставину, що у відповідача немає заборгованості по аліментів, розмір яких становить близько 2000 грн. на місяць.

Представник відповідача щодо задоволення позову заперечував з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву. Такою зауважив, що надані стороною позивача документи, які стосуються надання медичних послуг у м. Дніпро, не підтверджують ані необхідності проходження лікування саме в такому медичному закладі, ані інформації, що таке лікування стосується захворювання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, долучені до матеріалів справи рецепти щодо прийому медичних препаратів мають вагому давність, що позбавляє можливості підтвердити необхідність їх вживання на даний час та у майбутньому. Також зауважив, що у його довірителя існує переплата по аліментах. У задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 25.01.2013 року зареєстрували шлюб, який заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.08.2015 року в цивільній справі № 161/8411/15-ц було розірвано (а.с. 10-12).

За час шлюбу в сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дитина донька ОСОБА_5 . Зазначене підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.11.2017 року в цивільній справі № 161/14204/17 було стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання їх спільної доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн. щомісячно (а.с. 13).

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.11.2022 року в цивільній справі № 161/13821/22 розмір стягуваних з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання їх спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було збільшено до 1/4 частки від усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно (а.с. 14-15).

Судом також встановлено, що з моменту розірвання шлюбу та на даний час малолітня ОСОБА_5 проживає разом зі своєю матір`ю позивачкою ОСОБА_3 . Дана обставина відповідачем не оспорюється.

У своєму позові позивачка ставить питання про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання спільної дитини, які викликані хворобою останньої.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У своїй постанові від 13.09.2017 року Верховний Суд при розгляді справи № 6-1489цс17 прийшов до правового висновку, що при вирішенні питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен з батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси і обставини, що мають істотне значення. У випадках, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Із системного аналізу вищевказаних положень законодавства у своєму взаємозв`язку слідує, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дані положення стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначається ст. 185 СК України. До таких особливих обставин законодавство відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку із розвитком у неї певних здібностей, або ж через хворобу, яка потребує постійного систематичного лікування, а відтак й залучення додаткових коштів.

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Як вбачається із наданого стороною позивача заключення спеціаліста ТзОВ «Науково-дослідний інститут дитячої та сімейної психіатрії, психотерапії, психології, медичної і психосоціальної реабілітації» № 137/20 від 11.06.2020 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено діагноз: астено-невротичний синдром, поведінкові розлади, синдром дисфункції вегетативної нервової системи резидуального-органічного ґенезу, недорозвиток мовлення. За наслідками обстеження встановлено наступні рекомендації: спостереження дитячим неврологом та психіатром; заняття з корекційними педагогами; проведення підтримуючих реабілітаційних заходів з акцентом на розвиток вербальної та невербальної комунікації, когнітивних процесів, моторики, тренінг у мікро-макро середовищі; повторний цикл терапії через 3-6 місяців (а.с. 16).

09.09.2021 року психіатром КНП «Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр» Клініка психічного здоров`я дітей, підлітків та молоді Львівської обласної ради малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було встановлено діагноз: гіперактивний розлад поведінки. За наслідками обстеження встановлено наступні рекомендації: психологічне обстеження; консультації спеціалістів педагога та психіатра (а.с. 17).

За вищевказаними рекомендаціями стосовно малолітньої доньки сторін проводилися комплексні психолого-педагогічні оцінки розвитку дитини (а.с. 18-66).

У своєму позові ОСОБА_3 зазначає, що у зв`язку з проходженням курсу реабілітації донькою, нею було сплачено кошти в загальному розмірі 46184,36 грн., 1/2 частину яких вона просить стягнути з ОСОБА_4 .

Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, яка в повній мірі кореспондується із приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, на підтвердження заявлених позовних вимог в частині сплачених коштів за надання медичних послуг в сумі 12300 грн. 07.02.2020 року, 12500 грн. 10.06.2020 року та 14500 грн. 18.09.2020 року, стороною позивачки було надано відповідні договори про надання медичних послуг № 20/02-10 від 07.02.2020 року, № 20/06-88 від 10.06.2020 року та № 20/09-126 від 18.09.2020 року, укладених між ОСОБА_11 та ТзОВ «Науково-дослідний інститут дитячої та сімейної психіатрії, психотерапії, психології, медичної і психосоціальної реабілітації» (м. Дніпро) (а.с. 95-96, 98-101, 106-109), а також відповідні платіжні документи про здійснення оплати на їх виконання (а.с. 97, 102, 110, 111).

Також, на підтвердження транспортних витрат до м. Дніпро стороною позивача долучено відповідні проїзні документи (а.с. 104-105).

Однак, вищевказані договори жодним чином не підтверджуються ті обставини, що надані ТзОВ «Науково-дослідний інститут дитячої та сімейної психіатрії, психотерапії, психології, медичної і психосоціальної реабілітації» послуги стосувалися саме лікування наявних у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 захворювань, які саме медичні послуги надавалися вказаним закладом охорони здоров`я у договорах не зазначено.

При цьому, матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що наявні у ОСОБА_7 розлади здоров`я потребують лікування саме у медичному закладі, який розташований у м. Дніпро, що такий, а не будь-який інший, надає необхідні послуги медичного характеру, які не можуть бути отримані у територіально-ближче розташованому медичному закладі.

Тобто, стороною позивача не обґрунтовано наявність у дитини особливих обставин, які зумовили необхідність її лікування у ТзОВ «Науково-дослідний інститут дитячої та сімейної психіатрії, психотерапії, психології, медичної і психосоціальної реабілітації» (м. Дніпро).

З цих міркувань, позовні вимоги про стягнення витрат на проїзд до м. Дніпра позивачки та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 суд вважає безпідставними.

Суд також вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_3 та її представника в частині стягнення з відповідача 250 грн., сплачених за консультацію соціального психолога та 1440 грн., сплачених за зайняття по нейрокорекції ДКРЦ «Розмовляйко» з огляду на таке.

Долучені на обґрунтування вищевказаних позовних вимог рахунок-акт № 4587 від 20.09.2021 року та платіжні документи ДКРЦ «Розмовляйко», не підтверджують тієї обставини, що дані послуги надавалися ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 саме у зв`язку із лікування наявних у неї розладів здоров`я.

Варто зауважити, що платіжні документи, які стосуються зайняття з нейрокорекції ДКРЦ «Розмовляйко» видані ФОП ОСОБА_12 , а матеріали справи не містять жодних відомостей, що послуги, надаються останньою відповідно до закону, є кваліфікованими у відповідній галузі та що такі були спрямовані саме на усунення наявних у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 розладів здоров`я.

Крім того, витрати на стоматолога (4670,16 грн. ~ 122 Євро) не підтверджені відповідним платіжним документом, а наданий документ іноземною мовою із його засвідченим перекладом на українську, не спростовує факту проведення оплати (а.с. 119-121).

Відтак, суд не вбачає достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення з ОСОБА_4 додаткових витрат на дитину, які стосуються їх разового покриття.

Також, позивачкою ставиться питання про стягнення постійних додаткових витрат на дитину, які стосуються медикаментозного лікування та становлять 2000 грн., які остання просить стягувати щомісячно з дати пред`явлення позову та до досягнення донькою повноліття.

У своєму позові ОСОБА_3 зазначає, що постійні витрати на дитину щодо придбання медикаментів складаються з наступного: придбання препарату «Монтесин», вартість якого на 1 місяця становить 1683,50 грн.; придбання препарату «Консерта», вартість якого на 1 місяця становить 1300 грн.; придбання препарату «Медикінет» (метилфенідад), вартість якого на 1 місяця становить близько 900 грн.

Однак, стороною позивач не було надано будь-якого рецепту лікаря, іншого документу про призначення вказаних препаратів, якими би підтверджувалася необхідність прийому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вищевказаних медичних препаратів станом на дату пред`явлення даного позову та до досягнення дитиною повноліття, тобто що прийом таких ліків носить не тимчасовий чи періодичний характер, а є постійним. Також матеріали справи не містять відомостей щодо схеми прийому препаратів « ОСОБА_13 », «Консерта» та «Медикінет» неповнолітньою ОСОБА_14 .

Також стороною позивачки не надано суду жодного документів на підтвердження придбання нею вказаних препаратів.

Наведене також свідчить про безпідставність позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення з ОСОБА_4 додаткових витрат на дитину, які постійного покриття в майбутньому.

Інші доводи сторін, виходячи з предмету спору, суд не приймає до уваги та вважає їх такими, які не мають жодного правового значення для правильного вирішення даної справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину в повному обсязі.

У зв`язку з відмовою у позові та враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання даного позову, суд, виходячи з положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі відносить за рахунок держави.

На підставі ст. 185 СК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складений 26 лютого 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська