Справа №:755/5163/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" серпня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Локотковій І.С.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні заяву представника відповідача про повернення заяв позивача про збільшення позовних вимог,

в с т а н о в и в:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики та процентів від суми позики.

До суду надійшла зава від представника відповідача про повернення заяв позивача про збільшення позовних вимог від 03.10.2023 року та 30.04.2024 року посилаючись на те, що в заяві від 30.04.2024 року ставить питання про збільшення позовних вимог в частині стягнення процентів від суми позики в розмірі 67 904,80 долара США та 3 % річних в розмірі 9 313, 37 долара США. Подача даної заяви є зловживанням процесуальним правами з боку сторони позивача, що виразилися: по-перше, в поданні заяви про збільшення позовних вимог, яка є завідомо необґрунтованою; по-друге, в поданні заяви із суттєвим порушенням процесуального та матеріального закону. Очевидна безпідставність заяви, та незаперечний характер порушення вимог ч. 3 ст. 14, ст. 49 ЦПКУ України свідчить про те, що процесуальні порушення з боку позивача мають свідомий характер, що саме і дозволяє кваліфікувати заяву, як таку, що подана з метою зловживання процесуальними правами. Водночас подана в межах справи заява із проханням стягнути три проценти річних не є збільшенням позовних вимог, а є новою вимогою, яка не заявлялася позивачем раніше. Подання нових вимог майнового характеру, не передбачених первинним позовом, є фактично обходом прямих вимог Закону України «Про судовий збір» щодо необхідності сплати судового збору за подання позовної заяви. Аналогічні порушення процесуального та матеріального закону позивачем допущено при поданні заяви про збільшення позовних вимог від 03.10.2023 року.

В судовому засіданні представник відповідача та відповідач підтримали клопотання.

В судовому засіданні представник позивача заперечує проти задоволення клопотання.

Суд, вивчивши клопотання, заслухавши доводи представника відповідача, думку представника позивача, відповідача, приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до вимог частин першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Підпунктами 1, 2 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що окрім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), а також вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною третьою статті 49 ЦПК України передбачено, що позивач до закінчення підготовчого засідання має право змінити предмет або підстави позов шляхом подання письмової заяви.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 09 липня 2020 року по справі №922/404/19 під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві.

Крім того, зауважив, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Отже, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 175 ЦПК України, ціну позову вказує позивач.

У разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір. Тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов`язано з пред`явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві.

Якщо такі додаткові позовні вимоги зв`язані з раніше заявленими позовними вимогами підставою виникнення або поданими доказами, то їх може бути пред`явлено з дотриманням, зокрема, приписів пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ЦПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Зі змісту вказаної норми випливає, що об`єднані в одній позовній заяві можуть або позовні вимоги, пов`язані між собою підставою виникнення, або позовні вимоги, пов`язані між собою поданими доказами, або позовні вимоги, що перебувають в залежності, згідно з якої задоволення одної вимоги (похідної) залежить від задоволення іншої вимоги (основної).

Як вбачається зі змісту позовної заяви в первинній редакції, позивач просив суд стягнути з відповідача суму боргу за борговою розпискою зі стягненням процентів в розмірі облікової ставки НБУ.

Після збільшення позовних вимог позивач доповнив позов вимогою про стягнення 3 % річних.

Підставою позову в частині стягнення боргу за договором позики є наявність боргу за борговою розпискою.

Доказами, якими позивач обґрунтовує позов в первісній редакції, є сама боргова розписка від 05.04.2021 року .

Підставами позову у частині збільшення розміру позовних вимог (про стягнення 3 % річних) є стягнення боргу за тією ж самою борговою розпискою та 3 % річних з простроченого боргового зобов`язання, які знаходяться в залежності між собою як основна та похідна позовні вимоги.

Доказами, якими позивач обґрунтовує позов у збільшеній частині є таж сама боргова розписка від 05.04.2021 року.

Вимоги за заявою про збільшення позовних вимог є похідними від вимог позову в первісній редакції, оскільки задоволення позову щодо стягнення 3 % річних залежить від задоволення вимоги про стягнення боргу за договором позики.

Таким чином позивачем при збільшенні позовних вимог не було порушено правила поєднання різних позовних вимог в одній позовній заяві, встановлених частиною 1 статті 188 ЦПК України, а тому не призводить до порушення норм процесуального права.

Щодо зловживання процесуальними правами представником позивача, суд зазначає наступне.

У п.3 ч.2 ст. 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч.3 ст. 44 ЦПК України).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч.4ст. 44 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1ст. 44 ЦПК України).

За змістом ч.2 цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Зловживання процесуальними правами учасників судових проваджень полягає у тому, що поведінка або дії такої особи за формою здійснюються в межах визначених законодавством правових рамок або приписів закону, але мета такої поведінки не спрямована на захист певного фактично порушеного права. Такі дії можна кваліфікувати як такі, що підривають засади правосуддя; зокрема справедливості, неупередженості та своєчасності розгляду справ та ефективного захисту прав і інтересів осіб.

Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій тощо.

Разом з тим, грань між дійсним наміром захистити свої права та зловживанням процесуальними правами дуже тонка, а тому суди повинні дуже ретельно з`ясовувати підстави звернення до суду з позовом, заявлення клопотання, подання заяви, наслідки такого звернення та мету, яку має намір особа досягти.

У сенсі забезпечення доступу до правосуддя суди повинні протидіяти зловживанню процесуальними правами задля економії процесуального часу та забезпечення розгляду спорів осіб, які дійсно того потребують, оскільки зловживання процесуальними правами одних учасників спору або учасників інших спорів позбавляє інших учасників спору або учасників інших спорів на розгляд їх справи у розумні строки, а отже доступу до правосуддя.

Протидія судом зловживанню процесуальними правами є формою процесуальної відповідальності сторони спору, та одним із засобів забезпечення верховенства права та доступу до правосуддя.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч.ч. 2-5ст. 13 ЦПК України (ч.3ст. 16 ЦПК України).

Крім того, тлумачення вказаних норм вказує на те, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідки щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу.

Таким чином, саме по собі подання заяви про збільшення позовних вимог представником позивача не свідчить про необґрунтованість дій останньої, оскільки зазначене є її диспозитивним правом, передбачене процесуальним законодавством.

Залишення без розгляду заяви про збільшення позовної заяви за відсутності підстав, передбачених діючих законодавством України, є порушенням права на звернення до суду, що є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55,124 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні клопотання про повернення заяв позивача про збільшення позовних вимог від 30.04.2024 року та 03.10.2023 року, як такі, що є зловживанням процесуальними правами, слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 188, 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання представника відповідача про повернення заяв позивача про збільшення позовних вимог відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.О.Яровенко