Єдиний унікальний номер судової справи 462/6819/24
Номер провадження 2/462/1911/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого судді Галайко Н. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

І. Короткий виклад обставин справи та правова позиція позивача.

ОСОБА_1 , 28.08.2024 року (вх. № 19832) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 112 564 грн. 17 коп. матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 , 10.05.2021 року о 14 год. 15 хв. у м. Львові на вул. Кульпарківська, 200A, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «BMW» під керуванням позивача, спричинивши автомобілям технічні пошкодження. У подальшому, постановою Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/3532/21 від 03.08.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП). Зазначено, що при зіткненні, транспортний засіб позивача марки «BMW» отримав значні пошкодження. Так, відповідач мав діючий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників ремних транспортних засобів у ПАТ «СК «ПЗУ Україна», яка сплатила страхове відшкодування у розмірі 71 643 грн. 46 коп. в межах своїх зобов`язань. Позивач вказує, що згідно висновку експерта № 442.23 від 04.01.2024 року вартість відновлювального ремонту становить 184 207 грн. 63 коп., відтак вважає, що загальний розмір завданого збитку становить 112 564 грн. 17 коп. Враховуючи, що витрати на відновлювальний ремонт, поза межами страхового відшкодування, поніс позивач, останній просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

ІІ. Рух справи в суді.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М. (а.с. 41).

Фактично матеріали справи передано судді по реєстру 29.08.2024 року.

Судом у порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) року направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача у справі. Також, запит направлявся і відносно позивача у справі (а.с. 42, 43).

Відповіді на вказані запити надійшли до суду 20.09.2024 року (а.с. 46, 47).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.09.2024 року позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з її істотними недоліками (а.с. 48-49).

30.09.2024 року (вх. № 22094) уповноважений представник позивача адвокат Мартиневич Ю. О. подав до суду письмову заяву про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 51).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.10.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 89-90).

ІІІ. Позиція учасників справи.

3.1. Щодо відзиву на позовну заяву.

31.10.2024 року (вх. № 24512) від уповноваженого представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Ільків М. М. до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву. Так, із змісту відзиву вбачається, що сторона відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити, у зв`язку із пропуском строків позовної давності.

Сторона відповідача зазначає, що згідно протоколу серії ААБ № 198388 дорожньо-транспортна пригода між сторонами відбулася 10.05.2021 року. 03.08.2021 року постановою Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/3532/21 встановлено вину відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Позивач дізнався про порушення свого права та про особу, яка його порушила 10.05.2021 року, тобто у день скоєння дорожньо-транспортної пригоди. До суду за захистом свого порушеного права позивач звернувся 27.08.2024 року, тобто зі спливом позовної давності, при цьому причин пропуску строків давності не повідомив.

Окрім вказаного сторона відповідача просить стягнути з позивача понесені витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Суд зазначає, що згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи.

За змістом постанови Залізничного районного суду м. Львова від 03.08.2021 року у справі № 462/3532/21 встановлено, що: «10.05.2021 року о 14 год. 15 хв. у м. Львові на вул. Кульпарківська, 200А ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_2 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «BMW» номер кузова: НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , чим ОСОБА_3 порушив п. 12.1; 13.1 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП».

Так, вказаною постановою Залізничного районного суду м. Львова від 03.08.2021 року ухвалено ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та призначеноадміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. 00 коп. 16.08.2021 року постанова суду набрала законної сили (а.с. 55-56, https://reestr.court.gov.ua/Review/98819655).

Згідно копії витягу з централізованої бази даних МТСБУ стверджується, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована у ПАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200924105, станом на 10.05.2021 року (а.с. 57).

До позовної заяви долучено копію повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заява про страхове відшкодування (номер справи 4441) від 10.11.2023 року (а.с. 58-59).

За змістом страхового акту № 4441/2 (а.с. 61) дорожньо-транспортну пригоду від 10.05.2021 року кваліфіковано як страховий випадок. Здійснено розрахунок розміру страхового відшкодування (а.с. 61).

Як вбачається з відповіді Національної поліції України (ідентифікатор картки: 327544), 10.05.2021 року о 14 год. 19 хв. у м. Львові по вул. Кульпарківська, 200А трапилася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів:

- «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , власником вказано ОСОБА_4 , страхова компанія ПАТ «СК «ПЗУ Україна»;

- «BMW I8», номер кузова НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , власника не вказано (а.с. 62-63).

Згідно Висновку експерта № 442.23 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи автомобіля «BMW I8», ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , складеного 04.01.2024 року судовим експертом Картавовим Ю. О., стверджується, що вартість відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «BMW I8», пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 10.05.2021 року, у цінах станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, становила 81 124 грн. 23 коп. (а.с. 64-71).

Матеріали справи містять також ремонтну калькуляцію № 4441 від 10.05.2021 року та аркуші перевірки даних № 4441 від 10.05.2021 року (а.с. 73, 74, 75).

Довідкою ПП «Зе Авто» від 01.08.2024 року стверджується, що ПП «Зе Авто» отримало в повному обсязі страхове відшкодування від ПАТ «СК «ПЗУ Україна» в розмірі 71 643 грн. 46 коп. Витрати по вартості відновлювального ремонту поніс володілець транспортного засобу ОСОБА_1 (а.с. 87).

V. Застосоване судом законодавство.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV.

Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, зокрема, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 9.1, 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20).

У рішеннях Європейського суду з справ людини неодноразово робились висновки про те, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, і питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватись виключно з огляду на обставини справи (рішення від 09.12.1994 року у справах «Руіз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), п. 29, та «Гарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26). Ці принципи застосовувалися в низці справ проти України (рішення від 15.11.2007 року у справі «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява № 22750/02, п. 42-47; від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25; від 07.10.2010 року у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява № 5231/04, п. 18, 19).

VІ. Мотиви прийняття рішення та висновки суду.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 року у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками.

Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц вказала, що: «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування».

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21.09.2022 року у справі № 486/716/20, від 14.09.2022 року у справі № 441/756/18, від 22.09.2021 року у справі № 754/1108/15-ц, Великої Палати Верховного суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу у межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом у їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку, що стороною позивача доведено факт завдання шкоди саме з вини відповідача, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, а відповідачем згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України цей факт не спростовано.

6.1. Щодо позовної давності.

Разом з цим, під час розгляду даної справи представником відповідача зроблено заяву про застосування позовної давності.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі № 504/2864/13-ц, провадження № 14-452цс18).

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог. Якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі № 910/18560/16 провадження № 12-143гс18; від 03.12.2019 року у справі № 904/10956/16, провадження №12-90гс19; від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208 цс 18; від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людині основоположних свобод від 4.11.1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність це законне прав правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду час після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти росії» від 20.09.2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. russia», заява № 14902/04, п. 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22.10.1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, п. 51) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі № 826/13768/16, провадження № 11-609апп18).

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 911/3677/17, провадження № 12-119гс19; від 19.11.2019 року у справі № 911/3680/17, провадження № 12-104гс19; від 21.08.2019 року у справі № 911/3681/17, провадження № 12-97гс19).

Однак суд приймає до уваги, що позивачем у справі не доведено поважності підстав пропуску позовної давності у справі, що є предметом розгляду.

Разом з тим, позивач звернувся до суду з позовом 28.08.2024 року, тобто після спливу позовної давності, а тому позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не підлягає задоволенню.

VІІ. Судові витрати по справі.

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

7.1 Щодо судового збору.

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи результат вирішення спору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

7.2. Щодо витрат на правничу допомогу.

Згідно положень ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву уповноваженим представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Ільківим М. М. порушується питання стягнення понесених судових витрат у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Також суд приймає до уваги письмову заяву уповноваженого представника позивача, яка долучена до відзиву на позовну заяву про продовження строку надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги (у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України), згідно якої останній залишає за собою право надати суду детальний опис наданих правничих послуг та відповідні підтверджуючі документи протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Як відомо із вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З огляду на заяву, а також враховуючи наведене вище, стороні позивача необхідно подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення докази щодо розміру витрат, які вона сплатила у зв`язку з розглядом справи (витрати на правничу допомогу).

При цьому, суд роз`яснює стороні позивача, що відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Порядок оскарження рішення суду та набрання ним законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Текст судового рішення складено 04.12.2024 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко