Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1163/21
Провадження №6/382/85/24
У Х В А Л А

04 грудня 2024 року Суддя Яготинського районного суду Київської області Кисіль О.А. розглянувши матеріали заяви представника позивача адвоката Лантух Ярослава Васильовича про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення,

ВСТАНОВИВ:

До суду від представника позивача ОСОБА_1 надійшла заява в якій він просить здійснити контроль за виконанням судового рішення по цивільній справі №382/1163/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: приватні нотаріуси КМНО Бригіда В.О., ОСОБА_7 про визнання довіреностей недійсними.

Заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 28 листопада 2023 року у справі № 382/1163/21 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: приватні нотаріуси КМНО Бригіда В.О., Солошенко А.В. про визнання довіреностей недійсними задоволено повністю. Рішення набрало законної сили 28.12.2023 р.

У зв`язку з тим, що заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 28 листопада 2023 року не виконане через припинення діяльності приватного нотаріуса КМНО В.О. внаслідок анулювання його свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, а приватний нотаріус КМНО Солошенко А.В. відмовляється виконати рішення.

17.06.2024 року представником позивача ОСОБА_2 адвокатом Лантухом Я.В. через систему «Електронний суд» до суду було подано заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, в якій просив направити для виконання до Київського державного нотаріального архіву копію Заочного рішення Яготинського районного суду Київської області від 28 листопада 2023 року у вище справі.

Однак вказана заява судом не зареєстрована та у встановленому законом порядку судом не розглянута.

У відповідь на заяву від 16 серпня 2024 року про надання інформації на адресупредставника позивача надійшов лист від 28.08.2024 №01-42/11/2024 від керівникаапарату суду з роз`ясненнями, у тому числі, про встановлення судового контролю завиконанням судового рішення, яким представнику фактично відмовлено в задоволенні заяви від 17 червня 2024 року.

Однак керівник апарату суду не є особою, яка може вирішувати питання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, оскільки вирішення питання про встановлення судового контролю здійснюється судом, яким ухвалено рішення у справі по суті, шляхом винесення відповідного рішення по суті у вигляді ухвали.

За таких обставин просив належним чином зареєструвати заяву від 17.06.2024, подану представником позивача ОСОБА_2 адвокатом Лантухом Я.В. через систему «Електронний суд», про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, та розглянути її у встановленому законом порядку.

Так, згідно рішення Яготинського районного суду від 28.11.2023 року позов ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Лантух Ярослава Васильовича до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович та ОСОБА_7 , про визнання довіреностей недійсними, задоволено. Визнано недійсною довіреність від 22 листопада 2019 року, видану від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем на спеціальних бланках НОВ 232350 та НОВ323351 за реєстраційними номерами 540 та 541 та скасувати реєстраційний запис № 49818368 від 22.11.2019 р. в Єдиному реєстрі довіреностей. Визнано недійсною довіреність в порядку передоручення від 29 листопада 2019 року, видану від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_5 , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солошенком Андрієм Віталійовичем на спеціальних бланках ННХ 369399 та ННХ 369400 за реєстраційними номерами 1111, 1112 та скасувати реєстраційний запис № 49848582 від 29.11.2019 р. в Єдиному реєстрі довіреностей. Визнано недійсною довіреність в порядку передоручення від 17 січня 2020 року, видану від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_6 , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солошенком Андрієм Віталійовичем на спеціальних бланках ННХ 369450 та ННХ 369451 за реєстраційними номерами 15, 16 та скасувати реєстраційний запис № 50058241 від 17.01.2020 р. в Єдиному реєстрі довіреностей.

Копію даного рішення суду направлено стороні позивача, після вступу рішення в законну силу.

Так, відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судових рішень у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судових рішень здійснює суд.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з частиною третьою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Таким чином судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснюється виключно у порядку визначеному положеннями ст.447 ЦПК України, шляхом розгляду скарг сторін виконавчого провадження на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Отже, розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, є триваючими правовідносинами до тих пір, поки судове рішення не буде виконане у порядку, передбаченому законом. Тому державний/приватний виконавець має право звертатися до суду з відповідним поданням, направленим на виконання статті 129 Конституції України щодо обов`язковості судового рішення.

Верховний Суд вважає, що формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушенням статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Така правова позиція висловлена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 488/3753/17-ц (провадження № 61-17011сво19).

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦПК України, якою визначено загальні вимоги щодо форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення, встановлено, що до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Вимога про надання доказів надіслання заяви, скарги, клопотання чи заперечення (надання) іншим учасникам справи (провадження) стосується подання таких на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень (розділи VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України).

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Проте, заявником до даної заяви не надано докази надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Відповідно до ч. 4 ст. 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року по справі №806/2594/16 вказано, що необхідність такого застосування має бути належним чином обґрунтована стороною у справі з огляду на доцільність вжиття такого процесуального механізму або потребує наявності певних сумнівів у суду щодо виконання суб`єктом владних повноважень його рішення, чи інших значущих підстав. Саме по собі застосування судового контролю виконання судових рішень за відсутності очевидної необхідності не є виправданим.

Так, із заяви представника позивача не вбачається, що стороною позивача в повній мірі вжиті заходи щодо звернення з рішенням, що вступило в законну силу до відповідних органів та установ, що визначені законодавством для виконання рішень. Крім цього, в обгрунтування даної заяви представник позивач не посилається на докази, що свідчили б про неможливість виконання даного рішення суду, що вступило в законну силу.

При цьому, в резолютивній частині даної заяви представник позивача зазначає, про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, проте не зазначає в чому саме має полягати даний судовий контроль, що узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року по справі № 806/2594/16.

Таким чином, невідповідність даної заяви вимогам ст.183 ЦПК України є підставою для повернення даної заяви представнику позивача, що узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 05.11.2020 року у справі № 591/1581/20 (провадження № 61-10904св20).

При цьому, повернення даної заяви слід розглядати не як перешкоджання доступу до правосуддя? а як дотримання чинного законодавства України, адже практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини в рішеннях від 20.05.2010 року у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), від 30.05.2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України"(заява № 18389/03) зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 4, 183 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача адвоката Лантух Ярослава Васильовича про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, - повернути без розгляду.

Роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяті днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Кисіль О.А.