ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7427/24
провадження № 2/753/5583/24
У Х В А Л А

"26" листопада 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Лузовою І. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача: ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , представник відповідача: ОСОБА_4 , товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ампір Капітал», третя особа: арбітражний керуючий Литвиненко Сергій Сергійович, про стягнення боргу за договорами позики, інфляційних втрат та трьох процентів річних,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до позичальника ОСОБА_3 та поручителя товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ампір Капітал» про стягнення боргу за договорами позики, інфляційних втрат та трьох процентів річних, яка розглядається в порядку загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою від 04.06.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

03.10.2024 арбітражний керуючий Литвиненко С. С. звернувся до суду із заявою про передачу справи до Господарського суду м. Києва для розгляду в межах справи про банкрутство ТОВ «Фінансова компанія «Ампір Капітал»№ 910/14169/23.

10.10.2024 від позивача, від імені якого діє представник ОСОБА_2 ,надійшли заперечення на вказану заяву. Заперечення мотивовані тим, що за змістом положень Кодексу України з процедур банкрутства в межах справи про банкрутство розглядаються спори щодо будь-яких правочинів, укладених саме боржником. У цій же справі договори позики укладені між позивачем та ОСОБА_3 , а зобов`язання ТОВ «Фінансова компанія «Ампір Капітал» перед позивачем виникли з договорів поруки і є похідними. З огляду на викладене відсутні підстави вважати, що на позов у цій справі поширюються положення пункту 8 статті 20 ГПК України щодо належності до юрисдикції господарських судів спорів з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство.

Вказуючи, що вимоги до ОСОБА_3 підлягають розгляду виключно за правилами цивільного судочинства, а передача справи до господарського суду порушуватиме принцип повноти всебічності та об`єктивності з`ясування обставин справи, та посилаючись на правові позиції Верховного Суду з подібних питань, позивач просив відмовити у задоволенні заяви арбітражного керуючого, його вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Ампір Капітал» виділити в окреме провадження та зупинити провадження у виділеній справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України до набрання законної сили рішенням у справі № 910/14169/23.

Протокольною ухвалою від 26.11.2024 суд залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, арбітражного керуючого Литвиненка С. С. - розпорядника майна ТОВ «Фінансова компанія «Ампір Капітал».

Зваживши доводи і аргументи арбітражного керуючого Литвиненка С. С., представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 та дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до таких висновків.

Згідно з нормою частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За приписами частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство…(пункт 8).

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.07.2024 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Фінансова компанія «Ампір Капітал», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника тощо (справа № 910/14169/23).

Відповідно до частини другої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Частиною третьою цієї норми передбачено, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

З аналізу наведених положень Кодексу України з процедур банкрутства в сукупності з приписами статті 8 цього Кодексу убачається, що правило щодо надсилання матеріалів справ до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, стосується лише тих справ, які перебувають на розгляді в господарських судах.

Натомість підстави передачі цивільної справи на розгляд іншому суду визначені статтею 31 ЦПК України.

Згідно з частиною першою цієї норми такими підставами є: належність справи до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; неможливість утворення нового складу суду для розгляду справи після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав; ліквідація або припинення з визначених законом підстав роботи суду, який розглядав справу.

Отже цивільний процесуальний закон передбачає можливість передачі іншому суду (місцевому загальному) справ, які належить розглядати в порядку цивільного судочинства, а з підстав іншої юрисдикційної належності спору суд може лише закрити провадження у справі, що передбачено пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15.01.2020 у справі 607/6254/15-ц проаналізувала положення Кодексу України з процедур банкрутства в їх системній сукупності та дійшла висновку, що прийняттям цього Кодексу законодавець захистив не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.

Згідно з викладеною у цій постанові правовою позицією захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Таким чином, розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Разом з тим при вирішенні питання передачі розглядуваної справи до Господарського суду м. Києва слід урахувати, що предметом позову у ній є вимога про стягнення боргу за договорами позики, укладеними між двома фізичними особами - позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_3 , а солідарне зобов`язання ТОВ «Фінансова компанія «Ампір Капітал» перед позивачем виникло в силу поруки.

Зважаючи на викладене та з огляду на те, що розмежування належності спору до цивільної чи господарської юрисдикції здійснюється з урахуванням характеру спірних правовідносин,суті права/інтересу, за захистом якого особа звертається до суду, мети звернення з позовом та на підставі суб`єктного складу сторін, у цій справі є потреба у з`ясуванні правової можливості та підстав для роз`єднання заявлених у ній вимог.

Так, за приписами частини шостої статті 188 ЦПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша стаття 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21.10.2010).

Порука як один з видів забезпечення виконання зобов`язання має похідний характер від основного зобов`язання, при цьому наявність солідарного обов`язку боржників надає кредитору право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина перша статті 543 ЦК України).

Отже з урахуванням характеру спірних правовідносин та предмету правового регулювання суд дійшов висновку, що роз`єднання вимог позивача до позичальника ОСОБА_3 та до поручителя ТОВ «Фінансова компанія «Ампір Капітал» і їх окремий розгляд за правилами цивільного та господарського судочинства не призведе до роз`єднання підстав та змісту позовних вимог, тобто зазначені вимоги можуть бути розглянуті окремо.

Провадження у цій справі було відкрите, а підготовче провадження закрите, до відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Фінансова компанія «Ампір Капітал», а тому до початку розгляду справи по суті позивач не знав і не міг знати про наявність процесуальних перешкод для розгляду об`єднаних в одній позовній заяві вимог до позичальника та поручителя.

З огляду на викладене є легітимними очікування позивача на ухвалення судом рішення по суті спору, зокрема, в частині вимог до позичальника ОСОБА_3 без зайвих процедурних затримок, до яких беззаперечно призведе передача усієї справи до суду господарської юрисдикції.

Відтак незважаючи на те, що справа перебуває на стадії розгляду по суті, суд вбачає підстави для роз`єднання позовних вимог ОСОБА_1 до позичальника ОСОБА_3 та до поручителя ТОВ «Фінансова компанія «Ампір Капітал»у самостійні провадження та передачі виділених в окреме провадження позовних вимог до поручителя для розгляду в межах справи про банкрутство ТОВ «Фінансова компанія «Ампір Капітал».

На переконання суду таке рішення сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України) та цілком відповідатиме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в контексті права на справедливий суд.

Керуючись статтею 2, частиною шостою статті 188, статтями 259-261, 352-355 ЦПК України, статтею 20 ГПК України, статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ампір Капітал»(код юридичної особи: 41030047) роз`єднати в самостійні провадження.

Позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ампір Капітал»про стягнення боргу за договорами позики, інфляційних втрат та трьох процентів річних присвоїти новий реєстраційний номер та виділити з цивільної справи № 753/7427/24 у копіях позовну заяву з додатками та інші матеріали справи.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ампір Капітал» (код юридичної особи: 41030047), третя особа: арбітражний керуючий Литвиненко Сергій Сергійович, про стягнення боргу за договорами позики, інфляційних втрат та трьох процентів річних передати до Господарського суду м. Києва для розгляду в межах справи № 910/14169/23 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ампір Капітал» (код юридичної особи: 41030047).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя:

Повна ухвала складена 04.12.2024.