Справа № 524/977/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючої судді Баранської Ж.О., за участю секретаря судового засідання Бегми С.А., заявника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кременчук заяву ОСОБА_1 про відвід судді Клименко Світлани Миколаївни від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля», треті особи: Міністерство освіти і науки України, Філія «Кременчуцький інститут вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля» про визнання недійсними змін істотних умов праці, стягнення недорахованої заробітної плати, компенсації втрати коштів за час затримки розрахунку, про визнання незаконним наказу про звільнення, про поновлення на роботі, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації втрати коштів за час затримки розрахунку, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

17 жовтня 2024 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про відвід судді Клименко Світлани Миколаївни від розгляду цивільної справи №524/977/16-ц.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2024 року (суддя Клименко С.М.) заяву ОСОБА_1 про відвід судді Кременчуцького районного суду Полтавської області Клименко С.М. від розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля», треті особи: Міністерство освіти і науки України, Філія «Кременчуцький інститут вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля» про визнання недійсними змін істотних умов праці, стягнення недорахованої заробітної плати, компенсації втрати коштів за час затримки розрахунку, про визнання незаконним наказу про звільнення, про поновлення на роботі, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації втрати коштів за час затримки розрахунку, про відшкодування моральної шкоди було визнано необґрунтованою та передано до канцелярії Кременчуцького районного суду Полтавської області для вирішення питання про передачу іншому судді, у порядку встановленому ст. 33 ЦПК України для вирішення питання про відвід.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 жовтня 2024 року заява ОСОБА_1 про відвід судді передана судді Кременчуцького районного суду Полтавської області Баранській Ж.О.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 просив задовольнити заяву про відвід судді Клименко С. М. з підстав, викладених у заяві.

Положеннями частини 3 статті 40 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Суд, вислухавши заявника, дослідивши заяву та матеріали цивільної справи, дійшов наступних висновків.

Положеннями частини 1 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Із матеріалів справи вбачається, що заява ОСОБА_1 про відвід судді Клименко С.М. мотивована з тих підстав, що, як на його думку, суддя Клименко С.М. проводить формальні засідання по справі без виклику учасників справи, починає судові засідання з суттєвими запізненнями, відмовляє йому у задоволенні клопотань та дачі пояснень при дослідженні письмових доказів, не звертає уваги на його зауваження щодо порядку дослідження матеріалів справи. Окрім того, суддею допущено до участі у справі ОСОБА_2 , який не має повноважень на ведення справи та права представляти будь-чиї інтереси. Вказані ним обставини викликають у нього сумніви щодо об`єктивності та неупередженості судді Клименко С.М.

Cуд враховує висновки, викладені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2018 року у справі №9901/22/17, згідно з якими головна мета відводу ? гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу ? запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаушильд проти Данії" від 24.05.1989).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі "Білуха проти України" зазначено, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими".

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ветштайн проти Швейцарії" від 21.12.2000).

Щодо суб`єктивного критерію, то презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при з`ясуванні питання про те, чи існують законні підстави для побоювання щодо відсутності безсторонності у певного судді, позиція заявника має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути ці побоювання об`єктивно виправдані.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97- ВР), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи.

Доводи заяви ОСОБА_1 про відвід судді Клименко С. М. по своїй суті є незгода заявника з прийняттям суддею процесуальних рішень у цій справі.

Незгода із судовим рішенням має втілюватися у його апеляційному оскарженні або, якщо рішення окремому оскарженню не підлягає, у включенні заперечень проти таких рішень до апеляційної скарги на судове рішення відповідно до положень статей 352, 353 Цивільного процесуального кодексу України.

Таким чином, незгода учасника справи із судовим рішенням не може бути розцінена як прояв упередженості судді, а тому не може бути підставою для його відводу.

Суд звертає увагу, що згідно із вимогами частини 4 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Зважаючи на відсутність будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про упередженість судді Клименко С. М. при розгляді даної справи та які викликають сумніви в її неупередженості або об`єктивності до певної зі сторін у справі, підстави для її відводу відсутні.

Керуючись ст. ст. 36, 39, 40, 260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Кременчуцького районного суду Полтавської області Клименко Світлани Миколаївни від розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля», треті особи: Міністерство освіти і науки України, Філія «Кременчуцький інститут вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля», про визнання недійсними змін істотних умов праці, стягнення недорахованої заробітної плати, компенсації втрати коштів за час затримки розрахунку, про визнання незаконним наказу про звільнення, про поновлення на роботі, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації втрати коштів за час затримки розрахунку, про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Цивільну справу №524/977/16-ц повернути до канцелярії суду для передачі раніше визначеному складу суду для продовження судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 05 листопада 2024 року.

СуддяЖ. О. Баранська