Провадження 2/127/2777/22
У Х В А Л А

06 серпня 2024 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Сунько Я.Р.

провівши підготовче засідання в цивільній справі № 127/19698/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко Володимир Борисович про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться цивільна справа № 127/19698/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко Володимир Борисович про визнання заповіту недійсним.

В підготовчому засіданні 06.08.2024 року представник позивача - адвокат Чернілевська Р.В. повторно заявила клопотання про вжиття заходів процесуального примусу до відповідача ОСОБА_2 . Суду пояснила, що ухвалами суду від 23.10.2023 року, 10.05.2024 року, 04.06.2024 року було забезпечено докази шляхом витребування у ОСОБА_2 . оригіналу заповіту від 01.05.2021 року спадкодавця ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б. Виконання ухвали доручено ОСОБА_2 . Станом на 06.08.2024 року відповідач не надала оригінал заповіту без поважних причин, тому відповідно до ст. 146 ЦПК України представник просила вжити заходи процесуального примусу до відповідача у виді тимчасового вилучення доказу для дослідження. Витребуваний доказ є необхідним для проведення почеркознавчої експертизи у справі і встановлення істини у справі. Вважає, що відповідач ОСОБА_2 безпідставно ухиляється від виконання вимог суду. На сьогоднішній день достовірно не відомо, чи дійсно ОСОБА_2 перебуває на території РФ і припускає, що вона могла перетнути кордон і проживати за місцем реєстрації - АДРЕСА_1 . Просила вжити заходи процесуального примусу у виді тимчасового вилучення заповіту державним виконавцем за місцем реєстрації проживання відповідача в Україні за адресою: АДРЕСА_1 .

В підготовчому засіданні 06.08.2024 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Геращенко Т.В. пояснила, що відповідач не ухиляється від виконання ухвали суду від 10.05.2024 року, але не може надати витребуваний доказ з поважних причин - через відсутність будь-якого сполучення, поштового зв`язку та дипломатичного спілкування між Україною та РФ, де на даний час вона проживає. Також ОСОБА_2 не має довірених осіб, які могли б доставити документ через інші держави в Україну. Наголосила, що ухвала про тимчасове вилучення доказу державним виконавцем за місцем реєстрації проживання відповідача в м. Вінниці не може бути виконана реально, оскільки фактично ОСОБА_2 проживає в РФ, тому просила відмовити в задоволенні клопотання про застосування заходів процесуального примусу.

Вислухавши пояснення учасників справи, суд дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ч. 1 ст. 14 ЦПК України рішення (ухвала) суду є обов`язковим для виконання.

Згідно ч. 6 та ч. 7 ст. 84 ЦПК України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Відповідно до вимог статті 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Статтею 144 ЦПК України визначено: заходами процесуального примусу є: попередження; видалення із залу судового засідання; тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; привід; штраф.

Відповідно до ст. 146 ЦПК України у разі неподання письмових, речових чи електронних доказів, що витребувані судом, без поважних причин або без повідомлення причин їх неподання суд може постановити ухвалу про тимчасове вилучення цих доказів державним виконавцем для дослідження судом.

Зміст вказаної статті передбачає право, а не обов`язок суду застосувати заходи процесуального примусу.

Ухвала про тимчасове вилучення доказів для дослідження судом є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (ч. 4 ст. 146 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою суду від 10.05.2024 року забезпечено докази у справі шляхом витребування у відповідача ОСОБА_2 оригіналу заповіту від 01.05.2021 року спадкодавця ОСОБА_3 , що був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б.

Ухвала була вручена представнику вдіповідач Геращенко Т. В. для виконання і 04.06.2024 року від відповідача ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення про причини невиконання ухвали (а.с. 206-207 т.3).

04.06.2024 року ухвала була повторно вручена представнику відповідача ОСОБА_4 для виконання (а.с. 258 т.3).

Станом на 06.08.2024 року ухвала про витребування доказів не виконана відповідачем і представник відповідача повідомила про об`єктивні причини невиконання, які суд визнає поважними.

Згідно довідки, виданої Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради 04.10.2022 року (т. 1 а.с. 51), відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, з 01.08.2007 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 наразі фактично проживає в м. Санкт-Петербург, РФ. Другий примірник заповіту знаходиться за місцем її фактичного проживання.

Підставою застосування такого заходу, як тимчасове вилучення доказів для дослідження судом, є протиправне перешкоджання здійсненню цивільного судочинства у формі неподання без поважних причин письмових чи речових доказів, що витребувані судом, та неповідомлення причин їх неподання. Тимчасове вилучення доказів для дослідження судом полягає у припиненні володіння і, як наслідок, користування й розпорядження особою, яка вчинила правопорушення, певною річчю або документом.

Проте, представник позивача і представник відповідача визнали, що заповіт знаходиться у відповідача ОСОБА_2 , тому, з`ясувавши конкретні причини, умови та обставини, через які не була виконана ухвала суду, суд вважає, що фактичне вилучення заповіту державним виконавцем також є неможливим.

Ухвалою суду від 18.07.2024 року було відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_5 про застосування заходів процесуального примусу до відповідача ОСОБА_6 .Л

Твердження представника позивача, що без другого примірника заповіту, який знаходиться у ОСОБА_2 , неможливо провести почеркознавчу експертизу на визначення того, чи був складений заповіт під впливом тиску, є безпідставним, оскільки оригінал заповіту від 01.05.2021 року зберігається у нотаріуса Лукашенко В.Б., який також повідомив, що в разі призначення експертизи надасть його для огляду суду і експерту разом із журналом реєстрації нотаріальних дій (а.с. 19 т.3).

Враховуючи наведені обставини і норми закону, поважні причини невиконання ухвали суду про витребування доказів, суд дійшов висновку, що підстав для застосування до ОСОБА_2 заходів процесуального примусу у виді тимчасового вилучення оригіналу заповіту за місцем її реєстрації в Україні немає.

Відмова у застосуванні заходів процесуального примусу не звільняє відповідача від виконання обов`язків, встановлених Ц ПК України.

Керуючись ст.ст. 84,143, 144, 258-260 ЦПК України,

у х в а л и в:

в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_5 про застосування заходів процесуального примусу до відповідача ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: