Єдиний унікальний номер судової справи 484/2344/24
Номер провадження 22-ц/812/1543/24
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

04 листопада 2024 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участі:

представника відповідача ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) рішення, яке ухвалено Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 12 серпня 2024 року під головуванням судді Маржиної Т.В. в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Першого відділу Державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту нерухомого майна,

УСТАНОВИЛА:

У травні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Першого відділу Державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Перший ВДВС у Первомайському районі) та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі ВПВР УЗПВР у Миколаївській області) про скасування арешту нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 при зверненні до нотаріуса з метою купівлі-продажу нерухомого майна дізналася, що не може вчинити вказану дію, так як має обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення - магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області згідно з ухвалою від 09 квітня 2010 року по справі №2-640/2010, яке зареєстровано 14 квітня 2010 року Першою первомайською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження 9728251 та обтяження у вигляді арешту невизначеного майна, всього нерухомого майна, накладеного постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 32032146, 17 квітня 2012 року, яке зареєстровано 24 квітня 2012 року Миколаївською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, реєстраційний номер обтяження 12430512.

Для з`ясування підстав існуючого обтяження позивач звернулась до Першого ВДВС у Первомайському районі Миколаївської області та до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Згідно з відповіддю Першого ВДВС у Первомайському районі Миколаївської області №41166 від 02 квітня 2024 року перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень (спецпідрозділ) встановлено, що відносно ОСОБА_2 у вказаному відділі перебували наступні виконавчі провадження:

№26454480 з примусового виконання виконавчого листа №2-640 від 10 грудня 2010 року, виданого Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області, про стягнення з ОСОБА_2 боргу на користь ПАТ «СЕБ Банк» у розмірі 1 820 грн. 13 травня 2011 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 27 травня 2011 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (за старою редакцією), а саме фактичне повне виконання рішення;

№33722849 з примусового виконання постанови №271 від 12 червня 2012 року, виданої Державною санітарно-епідеміологічною службою, про стягнення штрафу з ОСОБА_2 на користь Держави у розмірі 51 грн. 06 серпня 2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 17 серпня 2012 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (за старою редакцією), а саме фактичне повне виконання рішення;

№34305126 з примусового виконання вимоги №Ф-2539-У від 30 серпня 2012 року, виданої УПФУ в Первомайську та Первомайському районі, про стягнення з ОСОБА_2 боргу на користь УПФУ в м. Первомайську та Первомайському районі у розмірі 349 грн. 20 коп. 17 вересня 2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 28 вересня 2012 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (за старою редакцією), а саме фактичне повне виконання рішення;

№36411880 з примусового виконання рішення №2852 від 26 грудня 2012 року, виданого УПФУ в Первомайську та Первомайському районі, про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь УПФУ в м. Первомайську та Первомайському районі у розмірі 118 грн. 13 коп. 07 лютого 2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 25 лютого 2013 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (за старою редакцією), а саме фактичне повне виконання рішення;

№39827952 з примусового виконання вимоги №ф1661 від 10 вересня 2013 року, виданої ПФУ в Первомайську та Первомайському районі, про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь УПФУ в м. Первомайську та Первомайському районі у розмірі 42 грн. 40 коп. 18 вересня 2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 21 жовтня 2013 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (за старою редакцією), а саме фактичне повне виконання рішення;

№18400175 з примусового виконання виконавчого листа №2-654 від 24 березня 2010 року, виданого Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області, про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у розмірі 800 820 грн. 01 квітня 2010 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 24 грудня 2010 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (за старою редакцією).

Проте, при перевірці АСВП (спецпідрозділ) та АСВП (архів) виявлені виконавчі провадження №№25517861, 32032146, 50029822, що перебували на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових про на нерухоме майно наявний арешт нерухомого майна, накладений Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на підставі постанови про арешт майна боржника №32032146 від 17 квітня 2012 року.

Згідно з відповіддю Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №11640 від 19 квітня 2024 року за інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, який є архівною складовою частиною Автоматизованої системи виконавчого провадження та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження АСВП, відповідно на наказу Міністерства юстиції України від 20 травня 2003 року №43/5 «Про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень», на примусове виконання до відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 31 березня 2011 року надійшов виконавчий лист від 10 грудня 2010 року за №2-640/10р, що видав Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «СЕБ Банк» 3 449 995 грн. заборгованості. 05 квітня 2011 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №25517861. 29 листопада 2011 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» за №606-ХІV.

Також міститься інформація про надходження на примусове виконання виконавчого листа від 10 грудня 2010 року за №2-640/10р, що видав Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «СЕБ Банк» 3 449 995 грн. заборгованості. 09 квітня 2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №32032146. 27 червня 2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» за №606-ХІV.

Відповідно до п.2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах ДВС та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року №1829/5, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву ДВС, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання становить один рік.

Пунктом 1 Порядку визначено, що передані до архіву органу ДВС, приватного виконавця та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.

Виконавчі провадження №№ 25517861, 32032146, знищені відповідно до вимог Порядку.

У зв`язку з існуванням чинного арешту нерухомого майна позивача, накладеного в рамках завершених та знищених на даний час виконавчих проваджень, дають підстави для висновку, що належним та найбільш ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивача у цьому випадку є прийняття судом рішення про скасування вказаних арештів, накладених на її майно за вказаними виконавчими провадженнями.

Наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованих арештів на майно боржника, за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Окрім цього, позивач на даний час не є боржником та стосовно неї відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження, що підтверджується інформацією відділу ДВС, інформацією з Єдиного реєстру боржників.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просила:

скасувати арешт (вилучити запис), накладений на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 квітня 2010 року, постановленої по справі №2-640/2010, на нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення магазин, що розташований за адресою: будинок АДРЕСА_1 , власником якого зазначена ОСОБА_2 , реєстраційний номер обтяження 9728251 від 14 квітня 2010 року;

скасувати арешт (вилучити запис), накладений на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, винесеної головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Миколаївській області від 17 квітня 2012 року на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_2 , реєстраційний номер обтяження 12430512 від 24 квітня 2012 року.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 серпня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано арешт (вилучено запис), накладений на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 квітня 2010 року по справі №2-640/2010 на нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення магазин, що розташований за адресою: будинок АДРЕСА_1 , власником якого зазначена ОСОБА_2 , реєстраційний номер обтяження 9728251 від 14 квітня 2010 року.

Скасовано арешт (вилучено запис), накладений на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, винесеної головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Миколаївській області від 17 квітня 2012 року на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_2 , реєстраційний номер обтяження 12430512 від 24 квітня 2012 року.

Рішення міськрайонного суду обґрунтовано тим, що виконавчі провадження №№26454480, 33722849, 34305126, 36411880, 39827952, в яких боржником була ОСОБА_2 , закінчені як фактично виконані в повному обсязі, а ті виконавчі листи №2-640/10 від 10 грудня 2010 року (ВП №32032146) та №2-654 від 24 березня 2010 року (ВП №18400175), які були повернуті стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», не були повторно пред`явлені ним до виконання протягом строків, визначених цим законом. Разом з тим, з того часу минуло вже більш ніж 10 років. При цьому дії державного виконавця сторонами виконавчого провадження не оскаржувалися.

За такого, суд дійшов висновку про те, що збереження арешту, накладеного на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 квітня 2010 року у справі №2-640/2010, а також накладеного на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, винесеної головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Миколаївській області від 17 квітня 2012 року, є недоцільним і перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм нерухомим майном, а тому позов слід задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ВПВР УЗПВР у Миколаївській області, посилаючись на порушення міськрайонним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення міськрайонного суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню, то у випадку невиконання виконавчого документа про стягнення з боржника коштів, немає підстав для зняття арешту з майна боржника.

Звернуто увагу суду на те, що зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження врегульовано чинним законодавством і не потребує звернення боржника до суду. Відповідно до абзацу 3 пункту 16 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, постанова про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо, після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено. Оскільки боржником не виконанні вимоги абзацу 3 пункту 16 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, також відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника.

Також зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Між тим, судом першої інстанції не вирішено питання щодо залучення у справі у якості належного відповідача Публічне акціонерне товариство «Фідобанк».

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення таким вимогам не відповідає.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Щодо вимоги про скасування арешту (вилучення запису), накладеного на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, винесеної головним державним виконавцем ВПВП УДВС ГУЮ у Миколаївській області від 17 квітня 2012 року на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_2 , реєстраційний номер обтяження 12430512 від 24 квітня 2012 року, то слід зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №370467325 від 19 березня 2024 року, ОСОБА_2 має обтяження у вигляді арешту невизначеного майна, всього нерухомого майна, накладеного постановою головного державного виконавця Квашенко С.С. ВПВР УДВС ГУЮ у Миколаївській області про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 17 квітня 2012 року, виконавче провадження №32032146; обтяження зареєстроване 24 квітня 2012 року Миколаївською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, реєстраційний номер обтяження №12430512 (а.с.10-11).

Згідно з інформацією з Єдиного реєстру боржників станом на 10 квітня 2024 року за боржником ОСОБА_2 інформація відсутня (а.с.12).

З листа-відповіді Першого ВДВС у Первомайському районі Миколаївської області №41166 від 02 квітня 2024 року вбачається, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень (спецпідрозділ) встановлено, що відносно ОСОБА_2 у відділі перебували наступні виконавчі провадження:

№26454480 з примусового виконання виконавчого листа №2-640 від 10 грудня 2010 року, виданого Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області, про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ПАТ «СЕБ Банк» у розмірі 1 820 грн. 13 травня 2011 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 27 травня 2011 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (за старою редакцією), а саме фактичне повне виконання рішення;

№33722849 з примусового виконання постанови №271 від 12 червня 2012 року, виданої Державною санітарно-епідеміологічною службою, про стягнення з ОСОБА_2 штрафу на користь Держави в розмірі 51 грн. 06 серпня 2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 17 серпня 2012 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (за старою редакцією), а саме фактичне повне виконання рішення;

№34305126 з примусового виконання вимоги №Ф-2539-У від 30 серпня 2012 року, виданої УПФУ в Первомайську та Первомайському районі, про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь УПФУ в м. Первомайську та Первомайському районі у розмірі 349 грн. 20 коп. 17 вересня 2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 28 вересня 2012 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (за старою редакцією), а саме фактичне повне виконання рішення;

№36411880 з примусового виконання рішення №2852 від 26 грудня 2012 року, виданого УПФУ в Первомайську та Первомайському районі, про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь УПФУ в м. Первомайську та Первомайському районі у розмірі 118 грн. 13 коп. 07 лютого 2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 25 лютого 2013 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (за старою редакцією), а саме фактичне повне виконання рішення;

№39827952 з примусового виконання вимоги ф1661 від 10 вересня 2013 року, виданої УПФУ в Первомайську та Первомайському районі, про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь УПФУ в м. Первомайську та Первомайському районі у розмірі 42 грн. 40 коп. 18 вересня 2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 21 жовтня 2013 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (за старою редакцією), а саме фактичне повне виконання рішення;

№18400175 з примусового виконання виконавчого листа №2-654 від 24 березня 2010 року, виданого Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області, про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у розмірі 800 820 грн. 01 квітня 2010 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 24 грудня 2010 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (за старою редакцією).

При перевірці АСВП (спецпідрозділ) та АСВП (архів) виявлені виконавчі провадження №№25517861, 32032146, 50029822, що перебували на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових про на нерухоме майно наявний арешт нерухомого майна накладений Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі постанови про арешт майна боржника №32032146 від 17 квітня 2012 року (а.с.9).

Відповідно до листа-відповіді Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №11640 від 19 квітня 2024 року за інформацією що міститься в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, який є архівною складовою частиною Автоматизованої системи виконавчого провадження та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження АСВП, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 20 травня 2003 року №43/5 «Про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень», на примусове виконання до відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 31 березня 2011 року, надійшов виконавчий лист від 10 грудня 2010 року за №2-640/10р, що видав Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «СЕБ Банк» 3 449 995 грн. заборгованості. 05 квітня 2011 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №25517861. 29 листопада 2011 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV.

Також зазначено, що Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень містить інформацію про надходження на примусове виконання до органу ДВС 05 квітня 2012 року виконавчого листа від 10 грудня 2010 року за №2-640/10р, що видав Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «СЕБ Банк» 3 449 995 грн 16 коп. заборгованості.

09 квітня 2012 року державним виконавцем органу ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №32032146 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа. 20 квітня 2012 року державним виконавцем органу ДВС винесено постанову №32032146 про звернення стягнення на майно боржника. 20 квітня 2012 року державним виконавцем органу ДВС винесено постанову №25517861 про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках, відкритих у ПАТ «СЕБ Банк». 26 квітня 2013 року державним виконавцем органу ДВС винесено постанову №32032146 про зміну назви сторони виконавчого провадження, якою змінено назву стягувача з «Публічне акціонерне товариство «СЕБ Банк» () на «Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК» (). 27 червня 2013 року державним виконавцем органу ДВС винесено постанову по повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах ДВС та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року №1829/5, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву ДВС, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання становить один рік.

Пунктом 1 Порядку визначено, що передані до архіву органу ДВС, приватного виконавця та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.

Виконавчі провадження №№25517861, 32032146, знищені відповідно до вимог Порядку, тому відділ не має можливості надати копії постанови про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу та постанови про накладення арештів (а.с.8).

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

У ст.447 Розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, Розділом VII ЦПК України встановлено спеціальний порядок, за яким здійснюється судовий контроль за виконанням судових рішень.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18 (провадження №61-4726сво19) викладено висновок, що «боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі №369/3757/20 (провадження № 61-3588св21) зазначено, що «у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди попередніх інстанцій не врахували того, що вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України. А за таким позовом позивач має бути відповідачем у справі. При цьому суд першої інстанції вірно послався на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі №204/2494/20, проте не звернув уваги на те, що у наведеній справі суди саме відмовили у відкритті провадження у справі з наведених вище правових підстав, а не розглядали спір по суті».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі №234/18525/19 (провадження №61-10369св20) та від 20 жовтня 2021 року у справі №236/789/21 (провадження №61-11689св21) вказано, що «в разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що ця особа не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України. Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд повинен закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Отже, суди попередніх інстанцій помилково розглянули справу по суті та не врахували того, що арешт накладено на майно позивача, який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, а отже, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №904/51/19 (провадження №12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18 (провадження №61-4726сво19), у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі №127/11276/20 (провадження №61-882св21) та у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №369/3757/20 (провадження №61-3588св21), підстав відступити від зазначених висновків судом не встановлено».

У справі, яка переглядається, суд встановив, що ОСОБА_2 була боржником у виконавчому провадженні №32032146. В ході примусового виконання державним виконавцем винесена постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.

Встановивши, що ОСОБА_2 була боржником у виконавчому провадженні, в якому накладено оспорюваний арешт від 17 квітня 2012 року, колегія суддів вважає, що провадження у справі в цій частині слід закрити, оскільки законом передбачений інший спосіб судового захисту оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України, а не в позовному провадженні.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2024 року у справі №303/6292/20 (провадження №61-8454св21), у постанові від 01 грудня 2021 року у справі №201/6486/20 (провадження № 61-19066св20).

Щодо вимоги про скасування арешту (вилучення запису), накладеного на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 квітня 2010 року, постановленої у справі №2-640/2010, на нерухоме майно нежитлове приміщення, магазин за адресою: будинок АДРЕСА_1 , власником якого зазначена ОСОБА_2 , реєстраційний номер обтяження 9728251 від 14 квітня 2010 року, то колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №370467325 від 19 березня 2024 року ОСОБА_2 має обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення магазину за адресою: будинок АДРЕСА_1 , накладеного ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 квітня 2010 року по справі №2-640/2010, яке зареєстроване 14 квітня 2010 року Першою первомайською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження №9728251 (а.с.10-11).

Ухвалою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 квітня 2010 року, яка набрала законної сили 15 квітня 2010 року, у цивільній справі №2-640/2010 за позовом ПАТ «СЕБ Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості, задоволено заяву ПАТ «СЕБ Банк» про забезпечення позову.

Накладено арешт, зокрема, на наступне майно:

об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення - магазин по АДРЕСА_1 , оціночною вартістю 783 750 грн. 80 коп.; об`єкт рухомого майна: транспортний засіб, марки і моделі Renault Kangoo 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , оціночною вартістю 65 026 грн., належного ОСОБА_2 (а.с.16).

Забезпечення позову за своєю суттю є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Забезпечувальні заходи скасовуються судом шляхом постановлення процесуального рішення ухвали. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Питання, пов`язані із забезпеченням позову, зміною виду чи їх скасуванням вирішуються у порядку, передбаченому ЦПК України, і не можуть бути предметом розгляду в іншому провадженні.

Водночас за приписами ч.1 ст.158 ЦПК України із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 753/12741/17 (провадження № 61-15806св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 607/15533/17 (провадження № 61-43809св18), від 06 травня 2020 року у справі № 756/8156/18 (провадження № 61-48774св18), від 19 листопада 2020 року у справі № 759/3883/17 (провадження № 61-21905св19), від 27 січня 2021 року у справі № 757/9023/18-ц (провадження № 61-14051св19), від 10 лютого 2021 року у справі № 641/1271/19-ц (провадження №61-5579св20), від 25 травня 2023 року у справі № 334/1250/22 (провадження №61-12728св22).

За такого, колегія суддів вважає провадження у справі у цій частині підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки між сторонами немає спору про право власності на майно, на яке накладено арешт, а тому позивач, як його власник, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна.

До того ж, позивач як особа, яка є власником майна, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки процесуальним законом у такому випадку передбачений інший порядок судового захисту: в порядку скасування заходів забезпечення позову при розгляді цивільної справи №2-640/2010 (в якій позивач був учасником справи), за правилами ст.158 ЦПК України.

Отже, суд вправі закрити провадження у справі лише з тих підстав, які передбачені законом. Такі підстави чітко визначені у ч.1 ст.255 ЦПК України.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У справі, що переглядається, підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, для закриття провадження у справі наявні, оскільки позивач обрав неправильний спосіб захисту порушеного права, тому суд першої інстанції помилково розглянув спір по суті.

За вказаних обставин, враховуючи вимоги ст.377 ЦПК України, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає скасування з закриттям провадження у справі, а апеляційна скарга Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відповідно частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 серпня 2024 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Першого відділу Державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту нерухомого майна закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 05 листопада 2024 року