Справа № 464/5551/24
пр.№ 2/464/1758/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2024 року Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

за участі: секретаря судового засідання Шманько О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Жидачек Т.М., звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про виселення з квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що є власницею вищевказаної квартири, що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №391108349 від 15.08.2024. В квартирі проживає п`ятеро осіб: позивачка, її донька, ОСОБА_3 , та двоє онуків, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Окрім них, в квартирі проживає відповідач ОСОБА_2 , який є колишнім зятем позивача. Факт проживання підтверджується актом про фактичне проживання № 1/07 від 11.07.2024, виданим головою правління ОСББ «Оселя-Довженка 14». Проте проживання відповідача у вказаній квартирі суперечить інтересам позивачки як власниці квартири, та порушує її право на вільне користування та розпорядження належним їй майном. У 2001 році дочка позивача ОСОБА_3 одружилася з відповідачем ОСОБА_2 , після чого він, як член сім`ї дочки, вселився у квартиру. За час перебування в шлюбі в подружжя народилося троє дітей, які разом з батьками продовжували проживати в квартирі позивачки за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, через різні погляди, сімейне життя в подружжя не склалося, і з часом стосунки між ними погіршилися. У зв`язку з цим, 11.12.2023 рішенням Залізничного районного суду м. Львова шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , розірвано. Позивачка сподівалася, що після розірвання шлюбу, а також у зв`язку з тим, що зареєстроване місце проживання відповідача знаходиться за іншою адресою, такий виселиться із спірної квартири, оскільки підстави для подальшого проживання в ній відпали. Однак ОСОБА_2 продовжує проживати в цій квартирі, на прохання позивачки та її доньки щодо виселення не реагує. 04.03.2024 відповідачу було надіслано лист-вимогу, в якій позивачка повідомила йому про необхідність виселення із квартири у зв`язку з відсутністю підстав для його подальшого проживання, а також повідомила про звернення до суду у випадку відмови виселитися добровільно. Відповідач зазначену вимогу проігнорував, попри те, що з такою був належним чином ознайомлений, про що свідчать відомості з АТ «Укрпошта» про відстеження листа. Також ОСОБА_1 звернула увагу суду на те, що внаслідок дій відповідача його діти, при тому, що є достатньо дорослими (17 та 13 років), змушені жити в одній кімнаті з матір`ю, не маючи власного простору, а відтак такі не володіють рівнем життя, достатнім для їх належного фізичного, розумового та морального розвитку. Окрім того, відповідач створив неможливі умови для проживання, зокрема, поводить себе агресивно, ображає інших мешканців їхнього будинку, не сплачує комунальні послуги, не здійснює витрат на утримання квартири. Через відмову відповідача добровільно виселитися з квартири позивачки її донька зверталася до відділу поліції із заявою про примусове виселення колишнього чоловіка. 21.07.2024 відділ поліції №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області надав ОСОБА_3 відповідь № 15004/39/01/08/24, в якій зазначено, що інцидент, який виник між колишнім подружжям, носить виключно цивільно-правовий характер. Враховуючи те, що відповідач не є членом їхньої сім`ї, його місце проживання зареєстроване за іншою адресою, правові підстави для проживання ОСОБА_2 в зазначеній квартирі відсутні. У зв`язку з відмовою останнього виселитись добровільно, виникла необхідність звернення до суду з таким позовом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 не з`явились, від представника позивача до суду надійшла заява, в якій просила суд розгляд справи здійснювати за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання , причин неявки не повідомив та не подав відзив у на позовну заяву.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, звернулася до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд здійснювати розгляд справи за їє відсутності. Надіслала до суду письмові пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві (а.с. 37-39).

Відповідно до ст. 280 ЦПК України судом здійснено заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів законодавець визначає припинення дії, що порушує право.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно з частиною 1 статті 405 ЦК України право на користування цим житлом відповідно до закону мають члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Згідно з пунктом 4 частини 1, частиною 2 статті 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, зокрема, внаслідок припинення обставини, яка була підставою для встановлення такого.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухомого майна (довідка № 391108349 від 15.08.2024), ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 25).

Із копії паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 31.03.1997 Залізничним РВ УМВС України у Львівській області, встановлено, що місце проживання відповідача ОСОБА_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 14).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11.12.2023 між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 розірвано шлюб, зареєстрований 16.01.2001 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції (а.с. 17-18).

Як видно з копії листа від 04.03.2024, ОСОБА_1 зверталась до відповідача з проханням виселитись із квартири до 20 березня 2024 року, повідомити її про час виселення та передати ключі (а.с. 19); зазначений лист одержано ОСОБА_2 06.03.2024, про що свідчать квитанція від 05.03.2024 та трекінг поштового відправлення, наявні в матеріалах справи (а.с. 20,21).

Згідно з актом № 1/07 від 11.07.2024 комісією в складі мешканців будинку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 , під час якого встановлено, що в зазначеній квартирі без реєстрації проживає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 22).

Відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку (ЄО) № 15004, 18.07.2024 до відділу поліції надійшла заява ОСОБА_3 щодо виселення із квартири АДРЕСА_4 її колишнього чоловіка ОСОБА_2 . У відповіді відділу поліції №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області №15004/39/01/08/24 від 21.07.2024, наданій на заяву ОСОБА_3 , зазначено, що інцидент, який виник між колишнім подружжям, носить виключно цивільно правовий характер, та рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду згідно чинного законодавства (а.с. 23, 24).

Із матеріалів справи випливає, що добровільної згоди щодо користування квартирою відповідачу позивачка не надавала, на неодноразові звернення, зокрема і письмові, щодо звільнення вказаної квартири відповідач не реагує.

Враховуючи усе вищенаведене в сукупності, зокрема те, що відповідач проживає у житловому приміщення без згоди власника, станом на цей час не є членом сім`ї та відмовляється виселитися з квартири, незважаючи на неодноразові вимоги позивачки щодо цього та наявність у ОСОБА_2 іншого зареєстрованого місця проживання, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову та виселення відповідача з квартири АДРЕСА_1 .

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення, а саме 04.12.2024.

Керуючись статтями 12, 81, 89, 142, 200, 247, 263-265, 280 289Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) з квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 04.12.2024.

Головуючий Назарій ДУЛЕБКО