Провадження № 22-ц/802/1018/24 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2023 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з розподілу природного газу, які надаються АТ « ОГС «Волиньгаз» за адресою: Волинська область м. Луцьк, вул. Лєскова,6, з відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 . Відповідно до виписки щодо фінансового стану по особовому рахунку відповідача послуги з розподілу природного газу надано до оселі споживача, яка їх отримує, однак не оплачує. Фактом приєднання відповідача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу від 05.10.2018 року, сплата за послуги Оператора ГРМ до лютого 2022 року на загальну суму 7 103,06 грн та документальне підтвердження споживання природного газу, а саме: щомісячні показання лічильника газу, які відображені у виписці з фінансового стану та довідці про споживання природного газу відповідача за її особовим рахунком.

Позивач вказує, що з урахуванням вимог глави 6 розділу VІ Кодексу ГРМ та пунктів 6.1, 6.2 Типового договору розподілу для відповідача була розрахована щомісячна плата за розподіл газу за періодами: за 2022 рік - 483,20 гривень на місяць; за 2023 рік - 488,58 гривень на місяць.

Покликається на те, що відповідач, будучи споживачем послуги з розподілу природного газу в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Кодексу газорозподільних систем, свої обов`язки з оплати за розподілений природний газ за період з березня 2022 року по липень 2023 року включно не виконувала, у зв`язку з чим має заборгованість, що станом на 20.07.2023 року становить 8 252,04 гривень.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу за період з березня 2022 року по липень 2023 року в розмірі 8 252,04 гривень, а також судові витрати у справі по сплаті судового збору в розмірі 2 684 гривень.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» заборгованість за послуги розподілу природного газу в сумі 8 252 гривні 04 копійки та понесені судові витрати в сумі 2 684 гривні.

Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що постанова НКРЕКП про встановлення тарифів на розподіл газу АТ «Волиньгаз» є нечинною на підставі ст. 57, 117 Конституції України, оскільки не доведена до відома населення та не зареєстрована Міністерством юстиції. Також заперечує ту обставину, що позивач АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» має право обслуговування газорозподільних мереж для надання послуг та бути стороною договору з розподілу газу без відповідної ліцензії та без доведення права власності на мережі. Також вказує, що послуг від позивача не приймала і що жодних договорів з АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» не укладала, а заява-приєднання до умов договору розподілу природного газу від 05.10.2018 року укладена між нею та ПАТ «Волиньгаз».

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачка, як споживач послуг, зобов`язана здійснювати оплату наданих послуг з розподілу природного газу у визначеному тарифами розмірі.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 підписала заяву - приєднання до умов договору з розподілу природного газу (для побутового споживача), в якій зазначено, що вона, ознайомившись з умовами Типового договору розподілу природного газу, приєднується до умов договору за адресою об`єкта надання послуг: АДРЕСА_1 . Крім того, відповідач ОСОБА_1 своїм особистим підписом у заяві-приєднанні підтвердила згоду на автоматизовану обробку її персональних даних згідно з чинним законодавством та можливу їх передачу третім особам, які мають право на отримання цих даних відповідно до чинного законодавства, у тому числі щодо кількісних та/або вартісних обсягів наданих за договором послуг (а. с. 8).

Відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг з розподілу природного газу з відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено фактом споживання природного газу та довідкою про фінансовий стан по особовому рахунку (а.с.10, 11).

Позивач є оператором газорозподільної системи, який здійснює розподіл природного газу за даною адресою.

Із наданої позивачем інформації, зокрема з письмової довідки, вбачається, що за особовим рахунком № НОМЕР_1 побутового споживача ОСОБА_1 споживання за газовий рік 2020-2021 рік складало 3077,68 м?, за 2021-2022 рік становило 3112,00 м? (а.с.11).

Відповідно до статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та на умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

За період з березня 2022 року по липень 2023 року споживачу ОСОБА_1 нараховано заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу з урахуванням вимог глави 6 розділу VІ Кодексу ГРМ та пунктів 6.1, 6.2 Типового договору розподілу у розмірі 8 252,05 гривень (із розрахунку: за 2022 рік: 3077,68 м?/12 міс. х 1,884 за 1 м? = 483,20 грн на місяць; за 2023 рік: 3112,00 м?/ 12 міс. х 1,884 грн за 1 м? = 488,58 грн на місяць) (а.с.10).

Типовий договір розподілу природного газу затверджений Постановою Нацкомісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, 30 вересня 2015 року № 2498 та зареєстрований в Міністерстві Юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1384/27829.

За змістом пункту 2.1 Типового договору оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Відповідно до глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюється виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються рівномірними частками протягом календарного року.

Відповідно до пункту 6.6 Типового договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка оператора ГРМ.

Взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі, побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3розділу VI цього Кодексу (пункт 5 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ).

Згідно з пунктом 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.

Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2498 (далі - Типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Пунктом 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що договір з розподілу природного газу має бути укладений оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі, побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні оператора ГРМ.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу - це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.

За змістом пунктів 3, 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному вебсайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його діяльності, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Нормами статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з постачання та розподілу природного газу віднесено до комунальних, а згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 цього ж Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01листопада 2021 року у справі № 591/4825/20 та в постанові від 14 вересня 2022 року у справі № 717/341/21, які правильно врахував суд першої інстанції відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин.

Установивши, що оператором газорозподільної системи на території Волинської області на підставі відповідної ліцензії є АТ «Волиньгаз», а відповідачка є споживачем наданих ним послуг, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування між сторонами договірних відносин, оформлених шляхом приєднання побутового споживача до типового договору розподілу природного газу.

Фактом приєднання відповідача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу від 05.10.2018 року та документальне підтвердження споживання природного газу, а саме: щомісячні показання лічильника газу, які відображені у виписці з фінансового стану та довідці про споживання природного газу відповідача за її особовим рахунком.

Відповідно до висновків, викладених у рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2022 року, залишеному без змін постановою Волинського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року, у справі за позовом АТ «ОГС «Волиньгаз» про стягнення боргу, з ОСОБА_1 було стягнуто за послуги з розподілу природного газу суму 7 103,06 грн за період з січня 2020 року по лютий 2022 року.

Отже, посилання відповідачки на те, що вона не приєднувалася як побутовий споживач до виконання умов Типового договору розподілу природного газу є необґрунтованими, оскільки приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Внаслідок невиконання ОСОБА_1 обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з розподілу природного газу за період з березня 2022 року по липень 2023 року виникла заборгованість, яка станом на 20.07.2023 року становить 8 252,04 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідач не спростувала розрахунок заборгованості та своїх контррозрахунків не навела.

Щодо доводів апеляційної скарги про неконституційність прийнятих НКРЕКП нормативно-правових актів, які не зареєстровано Міністерством юстиції та за якими проведено розрахунок заборгованості, то вони відхиляються апеляційним судом з таких підстав.

Судом першої інстанції детально проаналізовано норми законодавства, яке регулює дані правовідносини, зокрема Закони України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про ринок природного газу», і суд дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, що частиною шостою статті 14 Закону про НКРЕКП передбачено, що рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України.

Тобто, законодавцем прямо передбачено відсутність необхідності державної реєстрації Міністерством юстиції України рішень НКРЕКП.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, своєю постановою від 19 червня 2017 року № 813 видала Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз», яке в подальшому перейменоване в Акціонерне товариство «Волиньгаз» (), ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Волинської області.

Разом з тим, як було передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2017 року №95 «Про забезпечення ефективного використання газорозподільних систем або їх складових», Міністерство енергетики та вугільної промисловості разом з операторами газорозподільних систем з метою врегулювання питання використання газорозподільних систем до набрання чинності абзацом другим пункту 1 цієї постанови було вжито передбачених законодавством заходів, зокрема для укладення до 10 квітня 2017 року договорів експлуатації газорозподільних систем або їх складових, які набрали чинності з 1 травня 2017 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_1 спростовані наведеними обставинами та вказаними правовими нормами.

Відповідно до приписів статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з нормами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов про стягнення заборгованості за надані позивачем послуги з розподілу природного газу.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та фактично зводяться до незгоди відповідачки з висновками суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2024 року в цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді