головуючий у суді І інстанції Вовк С.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року Акціонерне товариство "ТАСКОМБАНК" (далі - позивач, АТ "ТАСКОМБАНК") звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 449 972,13 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 21 жовтня 2021 року між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № . Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано грошові кошти у розмірі 333 060,87 грн, строком кредиту 48 місяців, плата за користування - 11,99% річних та 3,19 % щомісячно.

17 грудня 2021 року право вимоги за кредитним договором відступлені АТ "ТАСКОМБАНК" на підставі договору факторингу № 1712121.

У вересні 2022 року АТ "ТАСКОМБАНК" надіслано відповідачу повідомлення-вимогу щодо дострокової сплати заборгованості за кредитним договором.

Станом на 21 жовтня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ "ТАСКОМБАНК" становить 449 972,13 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 325 098,49 грн; заборгованості по річним процентам - 29 251,79 грн; заборгованості по щомісячним процентам - 95 621,85 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року позовну заяву АТ "ТАСКОМБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "ТАСКОМБАНК" суму заборгованості у розмірі 449 972,13 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "ТАСКОМБАНК" судовий збір у розмірі 6 749,58 грн.

Не погоджуючись із указаним рішенням представник ОСОБА_1 - адвокат Мартинюк М.Р. звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що апелянт не отримував жодних документів, які б підтверджували перехід права вимоги до позивача. Матеріали справи також не містять копії та чеку про відправку такого повідомлення.

Зазначає, що договір факторингу №171221 від 17 грудня 2021 року, наданий суду, не містить додатків №1 та №3.

Звертає увагу, що наданий суду договір факторингу №171221 від 17 грудня 2021 року є не повний, оскільки після аркушу, зміст якого завершується п. 10.7.2. договору на сторінці 10, та продовжується наступним: "додаток №4 - форма акта прийому-передачі реєстру прав в електронному вигляді" на сторінці 13 договору, а тому такий доказ не може братись судом до уваги як належний доказ у справі.

Також звертає увагу, що на доведення переходу права вимоги, позивач надав акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №171221 від 17 грудня 2021 року, який не мітить жодної інформації про кредитну заборгованість апелянта, а витягом не встановлено суму, право вимоги щодо якої перейшло до апелянта.

Наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок відповідача, зокрема, позивачем не надано суду копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписки по картковому рахунку, тощо.

Вказує, що у підсумку заборгованості в позовній заяві позивач зазначає суму 449 972,13 гривень, що значно перевищує первинну суму тіла кредиту та підтверджує, що позивачем не було враховано оплати, які регулярно сплачував відповідач.

Зазначає, що зі змісту копії кредитного договору № від 21 жовтня 2021 року, укладеного між апелянтом та ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" не містяться істотні умови договору про споживчий кредит, а саме: розміру кредиту, розміру процентної ставки за користування кредитом та інші істотні умови.

26 серпня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника АТ "ТАСКОМБАНК" - адвоката Косатого Д.А., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що на підтвердження факту виникнення права вимоги суду надано копії договору факторингу №171221 від 17 грудня 2021 року, підписаного між сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників, меморіального ордеру № 833437008 від 17 грудня 2021 року про сплату суми фінансування за договором факторингу (467 336 417, 92 грн) та витяг з реєстру прав вимоги до договору факторингу щодо відступлення права вимоги за кредитним договором відповідача, який містить повну інформацію про кредитний договір в т.ч. розмір заборгованості, що відступається в розрізі тіла кредиту, щомісячні та річні відсотки.

Звертає увагу, що за висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6- 979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Також звертає увагу, що після відступлення права вимоги за кредитним договором відповідач сплатив вже новому кредитору 6 975,79 грн тіла кредиту, 21 249,30 грн щомісячних відсотків та 6 508,08 грн річних відсотків, що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по позичковим рахункам, що прямо свідчить про його обізнаність про уступку права вимоги за його кредитним договором.

Вказує, що додані позивачем до позовної заяви виписки по позичковим рахункам відповідача є первинними документами, а також доказами як видачі кредиту так і розміру заборгованості за ним.

Вважає, що твердження відповідача про незрозумілість умов кредитного договору та їх несправедливість є безпідставними, окрім того кредитний договір є дійсним, в судовому порядку недійсним не визнався.

У судове засідання сторони не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, що підтверджується звітом про доставку поштової кореспонденції.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання, оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позов та стягуючи з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 449 972,13 грн, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог та вказував на те, що оскільки умови кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, що мало наслідком утворення заборгованості, яка станом на дату даного звернення залишається непогашеною тому позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 21 жовтня 2021 року між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № . Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору позичальнику надано грошові кошти у розмірі 333 060,87 грн, на строк - 48 місяців, плата за користування - 11,99% річних та 3,19 % щомісячно.

Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору, кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 банківських днів від дня укладення договору, на будь-які цілі.

Відповідно до п. 1.3. кредитного договору № позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту.

Відповідно до п. 3.4. кредитного договору № , вказаний договір, Умови отримання фінансових кредитів ТОВ "ФК "ЦФР" у редакції від 30 серпня 2021 року складають єдиний кредитний договір.

Згідно з пунктом 3.2 кредитного договору, у випадку прострочення виконання кредитних зобов`язань, позичальник сплачує штраф у розмірі 1% від суми наданого кредиту, нарахування штрафу відбувається на наступний робочий день після граничного терміну.

17 грудня 2021 року між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та АТ "ТАСКОМБАНК" укладено договір факторингу №171221, відповідно до якого право вимоги за вказаним кредитним договором відступлені АТ "ТАСКОМБАНК".

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилається на те, що позивачем не доведено факт уступки права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора, відповідача, не повідомлено про переуступку права вимоги за його кредитним договором.

Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Так, як вбачається із матеріалів справи, 21 жовтня 2021 року між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № надалі - кредитний договір (а.с. 3-7).

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах:

- сума кредиту - 333 060,87 гривень;

- строк користування - 48 місяців;

- річні проценти - 11,99 % від суми боргу за договором;

- щомісячні проценти - 3,19 % від суми кредиту.

17 грудня 2021 року право вимоги за кредитним договором відступлені АТ "ТАСКОМБАНК" на підставі договору факторингу № 1712121 (а.с. 8-14).

Відповідно до умов цього договору та витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 171221 від 17 грудня 2021 року, позивач є новим кредитором відповідача за кредитним договором з усіма наступними додатками та змінами.

Відповідно до п. 2.3 договору факторингу № 171221 від 17 грудня 2021 року перехід від ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових послуг" до АТ "ТАСКОМБАНК" прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2 до цього договору, але не раніше оплати фактором суми зазначеної в п.3.1 договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Таким чином, право вимоги за відступленими кредитним договорами пов`язано з підписанням акта прийму-передачі та сплати суми фінансування.

Так, на підтвердження факту виникнення права вимоги суду першої інстанції було надано копії договору факторингу №171221 від 17 грудня 2021 року, підписаного між сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників, меморіального ордеру № 833437008 від 17 грудня 2021 року про сплату суми фінансування за договором факторингу (467 336 417,92 грн) та витяг з реєстру прав вимоги до договору факторингу щодо відступлення права вимоги за кредитним договором відповідача, який містить повну інформацію про кредитний договір в т.ч. розмір заборгованості, що відступається в розрізі тіла кредиту, щомісячні та річні відсотки (а.с. 12-15).

Відтак у суду першої інстанції було достатньо даних і він зробив належні висновки щодо доведеності факту відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем.

Щодо повідомлення відповідача про переуступку прав вимоги за кредитним договором.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6- 979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Ці ж правові висновки викладені в постанові КЦС ВС від 6 лютого 2019 року у справі N 667/11010/14-ц.

Доказів належного виконання умов кредитного договору ні первісному ні новому кредитору відповідачем та його представником суду не надано.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що після відступлення права вимоги за кредитним договором відповідач сплатив вже новому кредитору 6 975,79 грн тіла кредиту, 21 249,30 грн щомісячних відсотків та 6 508,08 грн річних відсотків, що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по позичковим рахункам, що прямо свідчить про його обізнаність про уступку права вимоги за його кредитним договором (а.с. 16).

Також колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано первинних документів щодо видачі кредиту, та які підтверджують заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до п. 1.4. кредитного договору, підписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами (перелік платежів наведений в п. 1.4. договору).

Як вбачається із матеріалів справи, клопотанням від 5 січня 2023 року позивач долучив до матеріалів справи у суді першої інстанції первинні документи, щодо видачі кредитних коштів, а саме копія платіжного доручення № від 21 жовтня 2021 року про перерахування 100 000 грн, платіжне доручення № від 21 жовтня 2021 року про перерахування 184 390 грн, платіжне доручення № від 21 жовтня 2021 року про перерахування 600 грн і т.д., всього 9 документів (а.с. 58-67).

Крім того, до позовної заяви позивачем надано виписки по всім позичковим рахункам відповідача (а.с. 14-41). Для обліку кредитної заборгованості позивачем відповідачу відкриті позичкові рахунки типу "2240" (облік тіла та простроченого тіла кредиту) "2248" (облік поточних та прострочених річних відсотків) та "2248" (облік нарахованих та прострочених щомісячних відсотків). Зазначені рахунки згідно плану рахунків є внутрішньобанківськими аналітичними рахунками, які не належать позичальнику та не є особовими рахунками.

Відповідно до Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 75 від 4 липня 2018 року. п. З:

4) внутрішньобанківські операції - операції банку, що не пов`язані з виконанням доручень клієнтів;

5) внутрішньобанківські рахунки - усі інші рахунки аналітичного обліку, що не належать до клієнтських рахунків;

14) первинний документ - документ, який містить відомості про операцію.

Відповідно до п. 42 Положення підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Це виписки по рахункам.

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

За змістом норми, закріпленої у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тому, надані банком виписки за рахунками позичальника, яким суди дають оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.

Зазначену позицію закріплено також в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року (справа 554/4300/16-ц), від 17 грудня 2020 року (справа № 278/2177/15-ц).

Отже додані позивачем до позовної заяви виписки по позичковим рахункам відповідача є первинними документами, а також доказами як видачі кредиту так і розміру заборгованості за ним.

Доводи відповідача про те, що кредитний договір не містить істотні умови договору (розмір кредиту, відсоткова ставка та інше) також не заслуговують на увагу, оскільки всі істотні умови містяться в п. 1.2. кредитного договору (розмір кредиту, строк кредитування, відсоткові ставки).

Відповідач стверджує, що йому незрозумілі умови кредитного договору в частині відсоткової ставки, умови договору, щодо сплати відсотків є несправедливими і ці умови є недійсними.

Щодо цих тверджень слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 2.1. та 2.2. кредитного договору та відповідно до паспорту кредиту (в кінці біля підпису) Позичальник повідомлений кредитодавцем у відповідності до вимог чинного законодавства, у чіткій та зрозумілій формі з інформацією, вказаною в ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. 6, 9 Закону України "Про споживче кредитування", ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та іншою інформацією, необхідною для свідомого та добровільного вибору фінансової послуги.

Позичальник підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних позичальником умов кредитування, про що свідчать його особисті підписи на кредитному договорі та паспорті кредиту.

Банк у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України "Про споживче кредитування", сторони узгодили істотні умови договору, ОСОБА_1 особистими підписами засвідчив, що він погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними.

Окрім того, відповідно до ст. 15 Закону України "Про споживче кредитування" споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг") до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті.

Тобто, відповідно до зазначених положень відповідач не був позбавлений можливості відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення банку в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно цього договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте у вказаний строк він від договору не відмовився, жодних заперечень щодо його змісту не висловлював, що свідчить про його згоду з умовами укладеного договору.

Разом з тим, у доводах апеляційної скарги відповідач посилається на умови договору, які відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" є несправедливими.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуття чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що "у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Зі змісту кредитного договору вбачається, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Як убачається із вимоги позову, позивач просив стягнути заборгованість по тілу кредиту на загальну суму 449972,13 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 325 098,49 грн; заборгованості по річним процентам - 29 251,79 грн; заборгованості по щомісячним процентам - 95 621,85 грн. При цьому, як вбачається із розрахунку заборгованості, до нього включено заборгованість по щомісячним процентам саме як комісію у сумі 95 621,85 грн, тому вимога про стягнення відповідної суми не підлягає задоволенню, оскільки підстав для нарахування та стягнення комісії не доведено.

Також, із розрахунку заборгованості вбачається, що сплачені боржником кошти 13 січня 2022 року на суму 10 624,65 грн та 24 січня 2022 року на суму 10 624,65 грн були зараховані на погашення комісії.

Враховуючи наведене, сума заборгованості, яка заявлена позивачем до стягнення має бути зменшена на суму 21 249,30 грн та на суму 95 621,85 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення основна сума заборгованості у розмірі 333 100,98 грн (449 972,13 грн-21 249,30 грн-95 621,85 грн).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ч.1 ст. 611 ЦК України)

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача вказує, що відповідачем ОСОБА_1 не надано жодного контрозрахунку і взагалі розмір боргу ним не оспорюється.

В той же час, апеляційний суд звертає увагу, що суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву.

Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 381/1647/21.

Відповідно до умов кредитного договору та положень ЦПК України банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, сплати штрафних санкцій (пені, штрафів), а позичальник відповідно зобов`язаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі штрафні санкції (пеня, штраф) незалежно від строку настання виконання зобов`язань за кредитним договором, у випадках передбачених кредитним договором, на підставі вимог банку.

Так, звертаючись до суду із позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 449 972,13 грн, до якої входить заборгованість по тілу кредиту - 325 098,49 грн; заборгованість по річним процентам - 29 251,79 грн; заборгованість по щомісячним процентам - 95 621,85 грн.

Матеріалами справи встановлено, що 22 вересня 2022 року банк звернувся до відповідача з вимогою про дострокове повернення кредитних коштів, із якої вбачається, що станом на 21 жовтня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ "ТАСКОМБАНК" становить 414 652,72 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 277 888,18 грн; заборгованості по простроченій комісії - 84 997,20 грн; заборгованості за простроченим кредитом - 47 210, 31 заборгованості за нарахованою комісією - 3 187,40 грн; заборгованості за процентами - 1 369,63 грн (а.с.42).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

Отже, кредитор не вправі був нараховувати проценти у розмірі, визначеному умовами договору після припинення договору внаслідок звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, банком було нараховано відсотки за користування кредитом у межах дії договору.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, ухвалене судом рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК".

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, у суді першої інстанції, заявлено позов на загальну суму 449 972,13 грн, із яких задоволенню підлягають 333 100,98 грн, що складає 74,02 % від суми позовних вимог.

При зверненні до суду із позовом, підлягав сплаті судовий збір у розмірі 6 749,58 грн, який був сплачений позивачем (а.с. 44).

З урахуванням наведеного, судові витрати, які були понесені позивачем у виді сплати судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 4 996,03 грн судового збору.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою підлягав сплаті судовий збір у розмірі 10 124,37 грн, який був сплачений відповідачем.

Оскільки за результатом розгляду апеляційної скарги було зменшено розмір задоволених вимог та стягнено з відповідача 333 100,98 грн, тому його апеляційну скаргу було задоволено на 25,98%.

Таким чином за рахунок позивача підлягає відшкодуванню відповідачеві судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (25,98%), а саме 2 630,31 грн.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню позивачеві судовий збір у розмірі 2 365,72 грн (4 996,03 грн-2 630,31 грн).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" () суму заборгованості у розмірі 333 100 (триста тридцять три тисячі сто) грн 98 коп. та судові витрати у розмірі 2 365 (дві тисячі триста шістдесят п`ять) грн 72 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба