Справа № 750/6342/24
Провадження № 2/750/1431/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

судді - Маринченко О.А.,

секретар судового засідання - Шилова Ж.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гостар Людмила Анатоліївна,

в с т а н о в и в:

03 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути борг за договором позики від 07 липня 2020 року в сумі 22000 доларів США.

Обґрунтовано позов тим, що 07 липня 2020 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надала останньому грошові кошти в сумі 22000 доларів США, які він зобов`язався повернути до 31 липня 2025 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 є його дочка - ОСОБА_2 . 03 листопада 2022 року позивач надіслала приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гостар Людмилі Анатоліївні заяву про повідомлення осіб, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , щодо необхідності повернення грошових коштів за договором позики. Нотаріусом було виконано свій обов`язок щодо повідомлення спадкоємця, проте до цього часу відповідач свої зобов`язання не виконала, грошові кошти не повернула, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

В установлений судом строк відповідач подала відзив на позов, в якому зазначила, що заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах норм матеріального права, є голослівними, необґрунтованими та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами по справі.

Позивач відповідь на відзив не подала.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 серпня 2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує, а ОСОБА_3 вона надавала грошові кошти саме в доларах США.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи по суті повідомлена завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомила, а її представник з використанням засобів електронного зв`язку подав заяву про відкладення розгляду справи, оскільки у нього наявні ознаки ГРВІ. Також, представник відповідача подав письмові пояснення відповідача, в яких, зокрема, зазначає, що позивачем не надано доказів, на підтвердження того, що позивач надала ОСОБА_3 грошові кошти саме в іноземній валюті - 22000 доларів США, а не в національній валюті в сумі 594000 грн., як це визначено умовами договору позики від 07 липня 2020 року. Враховуючи умови договору позики його предметом є саме 594000 грн., що еквівалентно сумі 22000 доларів США, і саме вказана сума підлягає стягненню. Крім того, позивачем не надано доказів, які б підтверджували вартість одержаного спадкового майна та можливість погашення зобов`язань спадкоємцем перед позикодавцем в межах вартості такого майна.

Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гостар Людмила Анатоліївна у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи по суті сповіщалася завчасно і належним чином.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 листопада 2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено представнику відповідача в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки правові підстави, передбачені статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), для відкладення розгляду справи відсутні, адже суд відкладає розгляд справи в межах встановлених цим Кодексом строків її розгляду і доказів, які б підтверджували поважність причин неявки у судове засідання ні відповідачем, ні її представником надано не було. При цьому, суд керувався основними засадами цивільного судочинства, серед яких, зокрема, є розумність строків розгляду справи та врахував, що відповідач повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, її представник подав письмові пояснення на позов, в яких викладена позиція відповідача щодо заявленого позову. Крім того, суд взяв до уваги, що справа перебуває в провадженні суду з травня 2024 року, а відповідно до норм процесуального законодавства суд відкладає розгляд справи чи оголошує перерву в судовому засіданні в межах встановленого ЦПК України строку.

На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

07 липня 2020 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Беловою О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 1872 (а.с. 9).

За умовами вказаного договору ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_3 грошові кошти готівкою в сумі 594000 грн., що еквівалентно сумі 22000 доларів США за курсом продажу доларів США - 1 долар США - 27 грн., а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю суму грошових коштів у розмірі 594000 грн., що еквівалентно сумі 22000 доларів США за курсом продажу доларів США комерційними банками України на день повернення.

Згідно з пунктом 2 договору позики грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання договору.

У пункті 3 договору позики визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в повній сумі у строк до 31 липня 2025 року.

Позика вважається повернутою у випадку наявності на примірнику цього договору відмітки позикодавця про одержання грошей або наявності заяви позикодавця про повний розрахунок, справжність підпису на якій повинно бути засвідчено нотаріально (пункт 6 договору).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13), у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно.

Із копії спадкової справи № 21/2022 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , наданої суду приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гостар Людмилою Анатоліївною, слідує, що із заявою про прийняття спадщини щодо майна померлого ОСОБА_3 звернулася його дочка - ОСОБА_2 (а.с. 75).

03 листопада 2022 року ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гостар Людмилі Анатоліївні претензію, в якій просила приєднати її до заведеної спадкової справи та задовольнити її вимоги, як кредитора згідно із договором позики від 07 липня 2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Беловою О.С. (а.с. 82).

Повідомленням про претензію кредитора по спадковій справі № 21/2022 приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гостар Людмила Анатоліївна поінформувала відповідача про отримання 04 листопада 2022 року претензії ОСОБА_1 , яку вона висуває до спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 по договору, укладеному між нею та ОСОБА_3 , який посвідчений 07 липня 2020 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Беловою О.С., у сумі 594000 грн. (а.с. 85).

Вказане повідомлення було отримане представником спадкоємця за довіреністю ОСОБА_4 28 серпня 2023 року, про що свідчить її підпис на ньому.

25 жовтня 2023 року листом № 112/02-14 приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гостар Людмила Анатоліївна повідомила позивача, що нею була отримана претензія, яка зареєстрована в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 22 та долучена до матеріалів спадкової справи № 21/2022 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Про заявлені претензії кредитора було доведено до відома спадкоємця, який прийняв спадщину. Заходи щодо охорони спадкового майна не проводилися (а.с. 85 на звороті).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , як спадкоємцю майна ОСОБА_3 , видано свідоцтва про право на спадщину за законом на: садовий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 98) та земельну ділянку № 2/2, надану для індивідуального садівництва площею 0,0676 га з кадастровим номером :01:043:5835, яка розташована в АДРЕСА_2 (а.с. 99).

09 січня 2024 року ОСОБА_2 , як спадкоємцю майна ОСОБА_3 , також видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 100), а 11 січня 2024 року - свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль марки FORD, комерційний опис C-MAX, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 101).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статтті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 Цивільного кодексу України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 533 Цивільного кодексу України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Також, за правилами частини першої статті 608 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За статтею 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1217, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із частиною першою статті 1219 Цивільного кодексу України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Зобов`язання померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 за договором позики не є такими, що нерозривно пов`язані з його особою.

Відповідно до частини другої статті 1220 Цивільного кодексу України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Згідно із частинами першою, другою, третьою статті 1281 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 Цивільного кодексу України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця.

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року в справі № 645/3265/13-ц.

Відповідно до статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Звідси обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 Цивільного кодексу України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року в справі № 916/617/17 (пункт 98)).

У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року в справі № 615/473/20 зазначено, що: «одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 Цивільного кодексу України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна».

У договорі позики сторони договору погодили, що позичальник зобов`язався повернути позикодавцю суму грошових коштів у розмірі 594000 грн., що еквівалентно сумі 22000 доларів США за курсом продажу доларів США комерційними банками України на день повернення.

На момент розгляду справи судом доказів, які б спростовували вказані обставини чи розмір боргу, відповідач суду не надала.

Як уже зазначалося вище, за змістом частини другої статті 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14 зробила висновки, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника.

Крім того, у постанові від 11 вересня 2024 року в справі № 500/5194/16 Велика Палата Верховного Суду, формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 Цивільного кодексу України у спірних правовідносинах, констатувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним/приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення.

Враховуючи викладене та те, що обов`язки померлого ОСОБА_3 щодо повернення позики не є такими, що нерозривно пов`язані з його особою, єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після його смерті та отримала свідоцтва про право на спадщину, є відповідач, доказів того, що позику було повернуто позивачу, матеріали справи не містять, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача як спадкоємця померлого боржника в межах вартості майна, одержаного у спадщину після його смерті, суми боргу за договором позики в розмірі, еквівалентному 22000 доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення, оскільки умовами договору позики не визначено, курс продажу доларів США якого саме банку слід застосовувати при визначенні еквіваленту грошових коштів, які підлягають поверненню.

Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , суму боргу за договором позики від 07 липня 2020 року в розмірі, еквівалентному 22000 доларів США (двадцять дві тисячі доларів США) за курсом НБУ на день виконання рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8657 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гостар Людмила Анатоліївна, місцезнаходження: пр-т Миру, 50, м. Чернігів.

Суддя