Провадження №2-з/359/109/2024
УХВАЛА

29 листопада 2024 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Борець Є.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

1. Суть процесуального питання, що розглядається суддею.

1.1. ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною заявою та посилається на те, що нею пред`явлений позов про поділ автомобіля марки «Opel», номерний знак НОМЕР_1 , шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частку у спірному автомобілі. ОСОБА_2 може відчужити транспортний засіб у власність інших осіб, що утруднить виконання рішення суду про задоволення позову. Тому ОСОБА_1 просить накласти арешт на автомобіль марки «Opel», номерний знак НОМЕР_1 , та заборонити відповідачу відчуження транспортного засобу.

1.2. У зв`язку з тим, що до заяви приєднано достатньо доказів для правильного розгляду питання про забезпечення позову, на підставі ч.1 ст.153 ЦПК України вона розглядається суддею без проведення судового засідання та без виклику сторін.

1.3. Процесуальні правовідносини регулюються главою 10 «Забезпечення позову» розділу І «Загальні положення» ЦПК України.

2. Норми процесуального права та стала судова практика, якими керується суддя при розгляді заяви.

2.1. Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

2.2. Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

2.3. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

2.4. Відповідно до п.1 ч.3 ст.2 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є верховенство права.

2.5. Згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України вказаний принцип полягає у тому, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

2.6. Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

2.7. Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

2.8. Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений у своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

3. Мотиви, якими керується суддя при розгляді заяви.

3.1. Встановлено, що ОСОБА_1 пред`явила до Бориспільського міськрайон-ного суду позов (а.с.6-9), в якому вона просить здійснити поділ автомобіля марки «Opel», номерний знак НОМЕР_1 , шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частку у спірному автомобілі. Ця обставина свідчить про те, що накладення арешту на автомобіль марки «Opel», номерний знак НОМЕР_1 , є співмірним та відповідає змісту заявлених позовних вимог.

3.2. Зі змісту листа РСЦ ГСЦ МВС Київській та Чернігівській областях №31/33 від 21 жовтня 2024 року (а.с.5) вбачається, що спірний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_2 . Відомості про накладення арешту на транспортний засіб відсутні. Тому відповідач має об`єктивну можливість в будь-який час відчужити його у власність інших осіб. Ця обставина переконливо свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того, ОСОБА_1 буде змушена додатково оспорювати дійсність нових договорів, укладених з особами, які не приймають участь у розгляді цивільної справи. Ця обставина свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову також істотно ускладнить захист її права.

3.3. Очевидно, що накладення арешту на транспортний засіб призведе до втручання держави у право ОСОБА_2 на мирне володіння його майном. Водночас, таке втручання є не тільки виправданим, але й вкрай необхідним, оскільки воно спрямовано на забезпечення цивільного судочинства. Означена мета становить суспільний інтерес, який превалює над індивідуальними свободами відповідача.Крім того, арешт автомобіля полягає у позбавленні можливості лише розпоряджатись ним. ОСОБА_2 зберігає за собою право користуватись та володіти автомобілем. Ця обставина свідчить про те, що накладення арешту на транспортний засіб не призведе до жодних негативних наслідків. Вжиття цього процесуального заходу не порушить ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а навпаки сприятиме захисту права ОСОБА_1 на справедливий суд, гарантованого п.1 ст.6 цієї ж Конвенції.

3.4. З огляду на це суддя вважає, що з метою забезпечення позову належить накласти арешт на автомобіль марки «Opel», номерний знак НОМЕР_1 . Вжиття цього заходу повністю виключає можливість відчуження транспортного засобу у власність інших осіб. В такому випадку потреба у додатковій забороні відчуження спірного транспортного засобу відсутня. Тому у задоволенні заяви в частині іншої вимоги слід відмовити.

3.5. Накладення арешту на транспортний засіб само по собі не спричинить ОСОБА_3 збитки. У зв`язку з цим відсутня потреба у вжитті відносно позивача заходів зустрічного забезпечення.

Керуючись п.1 ч.1, ч.2 ст.258, ст.260 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль марки «Opel», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 .

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає в кв. АДРЕСА_1 .

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , проживає в кв. АДРЕСА_2 .

Повний текст ухвали судді складений 29 листопада 2024 року.

Ухвала судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Ухвала судді набирає законну силу в день її оголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець