Справа № 709/1673/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року с-ще Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Романової О.Г.,

за участі секретаря судового засідання Данілової О.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

Гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (далі позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (далі відповідач), третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер колишній чоловік позивача ОСОБА_4 , який на момент смерті проживав одиноко без реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 .

Після його смерті відкрилася спадщина у виді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку отримала дочка позивача та ОСОБА_4 ОСОБА_2 (відповідач по справі), інша спільна дитина останніх син ОСОБА_3 (третя особа) на спадщину після смерті батька не претендує.

29 жовтня 1998 року шлюб між позивачем та ОСОБА_4 було розірвано, а 10 березня 1999 року позивач зареєструвала шлюб із гр. ОСОБА_5 та змінила своє прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Також, рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2021 року житловий будинок із надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 було визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Визнано за позивачем ОСОБА_1 право власності на частину вищевказаного житлового будинку із надвірними спорудами. Інша частина такого житлового будинку та надвірних споруд залишилась неоформленою дочкою ОСОБА_2 і на сьогодні провести оформлення даної спадщини відмовляється.

Проте, питання про завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , рішенням суду не приймалося та за життя ОСОБА_4 не вирішувалося.

В даний час позивач проживає у вищевказаному житловому будинку та користується земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства, яка рішенням Богодухівської сільської ради від 29 вересня 1997 року була передана ОСОБА_4 у приватну власність та бажає завершити процедуру приватизації такої земельної ділянки. Спадкоємці після смерті ОСОБА_4 його діти ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 на спадщину у виді земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства не претендують.

Позивач вказує на те, що відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року під час розгляду справи № 910/18560/16 суд висловив правову позицію про те, що чинне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованій на ній будівлі і споруди.

Враховуючи вищевикладене, посилаючись на норми діючого законодавства, позивач просить суд визнати за нею право на завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,25 га, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , яка була передана ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , у приватну власність.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 27 28).

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2024 року витребувано із Чорнобаївської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 та витяг зі спадкового реєстру після смерті останнього (а.с. 39 40).

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 80 81).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити із підстав, вказаних у позовній заяві.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, направила до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог (а.с. 46).

У судове засідання третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову ОСОБА_3 не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с. 31).

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Отже, під час розгляду справи суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Предметом позову, відповідно до змісту позовних вимог, є визнання права на завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,25 га, що розміщена в АДРЕСА_1 .

Відповідно до змісту позову підставою позову зазначено право позивача на завершення приватизації земельної ділянки після смерті колишнього чоловіка з огляду на належність останній права власності на 1/2 частину житлового будинку, який збудований на спірній земельній ділянці.

Спосіб захисту прав позивачем обраний у виді застосування до спірних правовідносин принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого повторно 06.02.2019 Чорнобаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 07 (а.с. 5).

Оскільки спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , до застосування підлягають норми діючого на той час ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

Відповідно до положень ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Згідно відомостям довідки від 23.09.2024 № 388 виданої Богодухівським старостинським округом Чорнобаївської селищної ради Золотоніського району Черкаської області ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , на момент смерті постійно проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 .

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до відомостям спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_4 (а.с. 48-75), спадщину після смерті останнього прийняли: рідний брат ОСОБА_8 (заява № 97 від 05.02.2019), донька ОСОБА_2 (заява № 114 від 06.02.2019). Син спадкодавця ОСОБА_3 подав до Чорнобаївської державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття належної йому частки майна на користь його сестри та доньки померлого ОСОБА_2 (заява № 401 від 26.03.2019).

Відповідно до відомостям Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповітів ОСОБА_4 не залишав.

Згідно положень ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ч. 1 ст. 1262 ЦК України).

Отже, спадкоємцем першої черги за законом, відповідно до матеріалів спадкової справи, є донька ОСОБА_4 ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 від 21.11.1988 та копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_5 від 10.11.2007.

15.09.2020 ОСОБА_2 звернулася до Чорнобаївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_4 , яке складається з: земельної ділянки розміром 2,8631 га, розташованої на території Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та 15.09.2020 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно.

Судом встановлено, що в спадкову масу після смерті ОСОБА_4 також входить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на яку відповідачка ОСОБА_2 , хоча і прийняла спадщину після смерті свого батька, однак не оформила права власності (1/2 частину).

Інша частина житлового будинку належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 на підставі рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15.09.2021, справа № 709/718/21, в порядку поділу майна подружжя (а.с. 6-7).

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15.09.2021 встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 19.02.1989. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_10 та ОСОБА_3 . Під час шлюбу ОСОБА_9 та ОСОБА_4 придбали житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 29.10.1998 шлюб між ними був розірваний та ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 помер.

Право власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано за позивачем 29.11.2021 державним реєстратором виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради Яковенком С.В., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 8).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки шлюб між позивачем та ОСОБА_4 був розірваний у 1998 році, тобто до смерті спадкодавця, позивач не є спадкоємцем після його смерті.

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідно до копії архівного витягу від 30.09.2021 № 174/02/04-02 рішенням Богодухівської сільської ради народних депутатів від 29.09.1997 № 8 «Про приватизацію земельних ділянок» вирішено передати у приватну власність безоплатно земельні ділянки для: ведення особистого підсобного господарства таким громадянам: в тому числі ОСОБА_4 площею 0,25 га (а.с. 19).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року у справі № 752/1229/21 (провадження № 61-6250св22)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17 (провадження № 61-41370св18) зазначено, що: «особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц (провадження № 61-14127св18) зазначено, що: «у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації».

Отже, із аналізу положень Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України, підтверджених позицією Верховного Суду, вбачається, що право на завершення приватизації земельної ділянки є майновим правом, який належить спадкодавцю та переходить до його спадкоємців в порядку спадкування.

Як було встановлено судом позивачка ОСОБА_1 не є спадкоємцем після смерті свого колишнього чоловіка ОСОБА_4 , а отже не набула право на завершення приватизації земельної ділянки після смерті останнього.

Відповідно до відомостям матеріалів спадкової справи спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину після смерті останнього, є його донька ОСОБА_2 , яка, на думку суду, і має право на завершення приватизації земельної ділянки.

Стосовно можливості визнання права на завершення приватизації земельної ділянки за позивачем застосовуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 377 ЦК України (у редакції на час набуття позивачем права власності на частину будинку) до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, одночасно переходить право приватної власності, право користування земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт нерухомого майна (житловий будинок(крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника такого об`єкта нерухомого майна, у порядку та на умовах визначених Земельним кодексом України.

Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України (у редакції на час набуття позивачем права власності на будинок), у разі набуття на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок(крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці приватної власності, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від попереднього власника таких об`єктів, без зміни її цільового призначення.

Але, на думку суду, вказані норми не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли між сторонами, оскільки предметом позовних вимог у цьому спорі є визнання права на завершення приватизації земельної ділянки (майнове право), а ні визнання права власності на неї із застосування принципу "земельна ділянка слідує за нерухомим майном", так як право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 за життя не набув.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог, оскільки остання не має права на завершення приватизації земельної ділянки, у зв"язку із чим у неї відсутнє порушено право (інтерес), що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно

розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, у задоволенні позовних вимог було відмовлено, сплачений позивачем судовий збір залишається за останньою.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складений 03 грудня 2024 року.

Суддя О.Г. Романова