ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Слюсар Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 , про стягнення додаткових витрат на дитину, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 , про стягнення додаткових витрат на навчання дитини у сумі 20 850,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 червня 2017 року та постановою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 381/68/16-ц, визначено місце проживання ОСОБА_3 за місцем проживання та реєстрації батька ОСОБА_1

24 січня 2019 року Фастівським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення у справі № 381/4642/17, яким звільнено ОСОБА_1 з 21 червня 2017 року від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно до виповнення дитиною повноліття стягнутих за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.04.2014 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини з усіх видів її заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно починаючи з 14.12.2017 року.

При цьому, відповідач систематично подавала до суду позови про стягнення з позивача так званої пені за прострочення сплати аліментів, не дивлячись на те, що дочка проживала з ним. Відносно ОСОБА_1 проводились виконавчі дії, що вкрай негативно вплинули на матеріальний стан сім`ї Уколових.

Не дивлячись на фінансові труднощі дочка ОСОБА_3 вступила до вищого навчального закладу на контрактній основі. У період з 14.08.2023 року по 26.08.2024 року ОСОБА_1 сплачено за навчання ОСОБА_3 41 700,00 грн.

На думку позивача, половину від сплачених коштів має йому компенсувати позивач на підставі ст. 185 СК України, що змушує його звернутись до суду з даним позовом.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що на його думку понесені позивачем витрати на навчання доньки не є додатковими у розумінні положень закону, а є витратами на навчання, що не відноситься до особливих обставин, визначених ст. 185 СК України. Також просив врахувати, що виконавче провадження по стягненню аліментів з матері на утримання дочки до досягненням нею повноліття завершено і заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Таким чином, ОСОБА_1 отримував від ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , які значно перевищували сплачені аліменти. Тому, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач у судове засідання не з`явилася направила заяву про розгляд справи у її відсутність, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа до суду не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як передбачено ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 02.10.2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 30.10.2024 року відмовлено у задоволенні клопотань про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та залишення позовної заяви без руху.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом із Єдиного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 червня 2017 року та постановою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 381/68/16-ц, визначено місце проживання ОСОБА_3 за місцем проживання та реєстрації батька ОСОБА_1

24 січня 2019 року Фастівським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення у справі № 381/4642/17 (провадження № 2/381/16/19), яким звільнено ОСОБА_1 з 21 червня 2017 року від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно до виповнення дитиною повноліття стягнутих за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.04.2014 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини з усіх видів її заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно починаючи з 14.12.2017 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у справі №381/4642/17 рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2019 року було скасовано в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та ухвалено в цій частині нове про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів за період із 01 березня 2018 року по 31 жовтня 2018 року в сумі 4 604,81 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Як було неодноразово встановлено судами під час розгляду справ про стягнення пені за прострочення сплати аліментів ОСОБА_1 належним чином не виконує рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року про стягнення з нього аліментів, внаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів, і у зв`язку з цим з нього стягувалась пеня за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

01 вересня 2023 року між Державним університетом інформаційно-комунікаційних технологій (заклад), ОСОБА_3 (вступник) та ОСОБА_1 (законний представник) укладено Договір №23/24-Ек-1 К/Д - 24 про навчання в Державному університеті інформаційно-комунікаційних технологій. Як вбачається із умов договору, фінансування здійснюється за рахунок коштів фізичної особи.

01 вересня 2023 року між Державним університетом інформаційно-комунікаційних технологій, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено Договір №23/24-Ек-1 К/Д - 24 про надання платної освітньої послуги. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання складає 109 400,00 грн. Замовник вносить плату посеместрово. При цьому, за один семестр вартість платної освітньої послуги складає 27 350,00 грн.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Як вказано у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 року у справі № 749/106/17, положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд зазначав, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Наведені висновки щодо застосування статті 185 СК України підлягають врахуванню у кожній справі про стягнення додаткових витрат на дитину.

У відповідності до довідки, виданої Державним університетом інформаційно-комунікаційних технологій, за навчання ОСОБА_3 14.08.2023 року сплачено 13 675,00 грн., 19.01.2024 року 13 675,00 грн. та 26.06.2024 року 14 350,00 грн., що загалом складає 41 700,00 грн.

Варто зазначити, що ОСОБА_3 18 років виповнилось 05.11.2024 року.

За умовами ст. 199 Сімейного кодексу України , якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Тобто, право стягнення аліментів на навчання виникає після досягнення дитиною повноліття, за умови, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги.

Таким чином, до повноліття дитини її права підлягають захисту шляхом стягнення аліментів на її утримання та додаткових витрат на користь того з батьків, з ким проживає дитина.

У даній справі навчання ОСОБА_3 у Державному університеті інформаційно-комунікаційних технологій пов`язано виключно з її бажанням та здійснюється в її інтересах.

Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи, що позивачем підтверджено понесення ним додаткових витрат на дочку, пов`язаних з розвитком її навчанням на суму 41 700,00 грн., враховуючи обов`язок обох батьків брати участь у додаткових витратах на дитину та матеріальне становище відповідача, даний позов підлягає задоволенню у вигляді стягнення половини таких витрат, тобто 20 850,00 грн.

У відповідності до норм ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а вказане рішення ухвалюється на його користь, з відповідача на користь держави слід стягнути суму судового збору у розмірі 1 211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 181, 183, 196 СК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 4, 10, 12, 13, 77, 78, 81, 141, 187, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 , про стягнення додаткових витрат на дитину, - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на навчання ОСОБА_3 у сумі 20 850,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: Н.А. Осаулова

Рішення суду виготовлено 02.12.2024 року