Провадження № 2/127/2267/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2024 м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Волошин С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Коцурак Т.Ю., до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в якому позивач просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2019 року по березень 2024 року, у розмірі 126 252,41 гривень.

Позов мотивований тим, що з 25.09.2011 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 21.02.2013, розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що оскільки відповідач добровільно кошти на утримання сина не надавав, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 24.12.2012, вирішено стягувати аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , на утримання сина ОСОБА_3 , в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку. В подальшому позивачем було подано виконавчий лист на виконання до Калинівського ВДВС, який згодом було передано до Відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Наразі виконавче провадження перебуває на виконанні у Калинівському відділі ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області. Представник позивача зазначає, що з 2013 року по 2017 рік аліменти стягувались з відповідача в примусовому порядку, після чого ОСОБА_2 почав сплачувати аліменти на картковий рахунок позивача. Представник позивача вважає, що відповідач приховував свої дійсні доходи та добровільно сплачував аліменти не з усіх видів доходів, а саме свідомо не сплачував аліменти з страхових виплат та пенсії, про що позивачу стало відомо після повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання. Як розраховано позивачем, сума пені за прострочення сплати аліментів із страхових виплат за період з січня 2019 року по березень 2024 року, виходячи з нарахування 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, складає 382 176,00 грн. Разом з тим, з огляду на положення ч. 1 ст. 196 СК України, якою регламентовано граничний розмір можливого стягнення неустойки на рівні не більше 100% заборгованості, а тому, на думку представника позивача, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання сина за період з січня 2019 року по березень 2024 року в розмірі 126 252,41 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України та беручи до уваги вищевикладене, позивач звернулась до суду із даним позовом до відповідача.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області 21.05.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.

18.06.2024 на адресу суду від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволені позову відмовити у повному обсязі. Свою позицію обґрунтував тим, що у позивача відсутні правові підстави щодо нарахування пені на наведену нею суму заборгованості, оскільки така заборгованість виникла у відповідача за відсутності його вини. Виконавчий лист позивачем пред`явлений до виконання у січні 2024 року, при цьому державним виконавцем було нараховано заборгованість станом на 01.03.2024 починаючи з 2014 року. З врахуванням того, що рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 24.12.2012 про стягнення аліментів з відповідача неодноразово перебувало на примусовому виконанні, а відповідачем добровільно та систематично сплачувались аліменти на виконання даного рішення суду, відсутні правові підстави для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності за невиконання зобов?язання зі сплати аліментів за період, що передував пред`явленню позивачем дублікату виконавчого листа №208/5162/12 від 15.01.2024, оскільки станом на момент до пред?явлення позивачем наведеного виконавчого документу до виконання, заборгованості зі сплати аліментів з вказаних у позові видів доходів у відповідача нараховано не було. Отже виникнення у відповідача заборгованості за виконавчим документом, що відображена у відповідних довідках-розрахунках, зумовлене бездіяльністю посадових осіб органів державної виконавчої служби, які не вжили передбачених законом заходів, спрямованих на обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів, що виключає наявність вини відповідача. Крім того відповідач звертає увагу суду на те, що відповідно до довідок-розрахунків в межах виконавчого провадження №73961392, заборгованість у розмірі 126 252,41 грн. утворилася у період з 2014 року по 2024 рік. Натомість заборгованість зі сплати аліментів, на яку позивачем нараховано неустойку, в період з січня 2019 року по березень 2024 року, складає 44 320, 94 грн.

01.07.2024 на адресу суду від представника позивача адвоката Коцурак Т.Ю. надійшла відповідь на відзив, в якій (відповіді) просила задовольнити позовні вимоги за обставин викладених у позовній заяві. Додатково зазначила, що доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для нарахування пені, по причині того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла у відповідача за відсутності його вини, не відповідають дійсності. Відповідачу було відомо про наявність рішення суду про стягнення аліментів. Виконавчий лист стягувачем було подано до Калинівського відділу ДВС, яке в подальшому було передано до Відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві. За невідомих позивачу обставин дане виконавче провадження було завершено. Однак про те, що виконавче провадження не перебуває на виконанні позивач дізналась випадково, лише в листопаді 2023 року. Представник позивача зазначає, що протягом усього часу коли виконавчий лист не перебував на примусовому виконанні, відповідач продовжував сплачувати аліменти на картковий рахунок позивача, самостійно визначаючи суму аліментів, при цьому приховуючи дійсні доходи. З огляду на викладене сторона позивача стверджує, що позивач не знала та не могла знати, що виконавче провадження не перебуває на виконанні. Крім того представник позивача вказує на те, що відповідачем не спростовано презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, відповідачем не зазначено жодної поважної причини через яку останній не виконував рішення суду в повному обсязі, а саме не сплачував аліменти з пенсійних та страхових виплат, що на думку представника позивача, є правовою підставою для застосування до відповідача відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України.

Інших заяв по суті спору, матеріали справи не містять.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступних фактичних обставин справи та підстав.

Судом встановлено, що з 25.09.2011 сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 21.02.2013 (справа №132/461/13-ц), - розірвано. (а.с.14).

Від шлюбу у сторін є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19.01.2012 (а.с.15).

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 24.12.2012 (справа №208/5162/12) позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною 3-річного віку, задоволено. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_4 , на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 06.12.2012 року, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 16).

Виконавчий лист №208/5162/12, виданий Калинівським районним судом Вінницької області 08.01.2013, перебував на примусовому виконанні Відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження за №49639037 від 14.12.2015 (а.с. 18).

Відповідно до постанови Печерського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 29.06.2017, виконавчий лист №208/5162/12 від 08.01.2013, повернуто стягувачу у зв`язку з завершенням виконавчого провадження №49639037, згідно п. 2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 19).

Виконавчий лист №208/5162/12, виданий Калинівським районним судом Вінницької області 15.01.2024, повторно пред`явлений стягувачем для примусового виконання до Калинівського відділу ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження №73961392 від 25.01.2024 (а.с. 20).

Постановою головного державного виконавця Калинівського відділу ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Злотник А.С. від 15.03.2024, звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника ОСОБА_2 . Головним державним виконавцем встановлено, що боржник отримує дохід у ТОВ «ПРОМАТОМ» (м. Київ), з огляду на що дану постанову було надіслано для виконання до ТОВ «ПРОМАТОМ». З даної постанови також слідує, що державним виконавцем здійснено нарахування заборгованості боржника по аліментам станом на 29.02.2024, тобто за періоди, коли виконавчий документ не перебував на примусовому виконанні, в загальному розмірі 10 126,05 грн. (а.с. 21).

Згідно довідки-розрахунку по ВП №73961392 (по заробітній платі), головним державним виконавцем Злотник А.С. в період з 01.01.2014 по 01.03.2024, нараховано заборгованість, яка станом на 31.03.2024 становить 12 255, 38 грн. (а.с. 22-23).

Головним державним виконавцем Калинівського відділу ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Злотник А.С. також встановлено, що боржник отримує пенсію та страхові виплати в ГУ Пенсійного фонду України у Вінницькій області, що підтверджується постановами про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 09.04.2024 (а.с. 24-26, 30-32). З даних постанов також слідує, що державним виконавцем здійснено нарахування заборгованості боржника по аліментам: 1) з пенсійних виплат по інвалідності станом на 31.03.2024 в сумі 33 433,59 грн., за попередні періоди, починаючи з 01.06.2014 по 01.03.2024; 2) по страховим виплатам станом на 31.03.2024 в сумі 80563,44 грн., за попередні періоди, починаючи з 01.06.2014 по 01.03.2024, що підтверджується двома довідками по ВП №73961392. (а.с. 27-35).

Позивач здійснила розрахунок неустойки за несвоєчасну сплату аліментів виключно зі страхових виплат та за період з січня 2019 року по березень 2024 року, яка, згідно її доводів становить 382 176,00 грн. Однак беручи до уваги те, що розмір неустойки за прострочення сплати аліментів за період з січня 2019 року по березень 2024 року перевищує розмір заборгованості по аліментам, позивач визначила пеню в розмірі, що дорівнює 100 відсоткам заборгованості, яка становить 126 252,41 грн. (а.с.4-6).

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до вимог частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

Верховний Суд в постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 вказав, що тлумачення ст. 8 СК України та ч. 1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства.

Таким чином, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідним є існування одночасно таких умов:

- наявність заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України;

- винні дії особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

В справі, що розглядається, аліменти були стягнуті рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 24.12.2012 (справа №208/5162/12)

Судом встановлено, що виконавчий лист №208/5162/12 виданий Калинівським районним судом Вінницької області, перебував на примусовому виконанні у Відділі ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві в період з 14.12.2015 по 29.06.2017 (постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.06.2017). Після чого відповідач добровільно, регулярно та добросовісно сплачував аліменти на картковий рахунок позивача.

Обставина добровільного та систематичного перерахування відповідачем позивачу коштів на утримання спільної дитини сторін (аліментів), на її (позивача) картковий рахунок визнається сторонами по справі, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Спір між сторонами виник у зв`язку з тим, що позивач вважає, що відповідач у попередні періоди мав сплачувати більше коштів на утримання спільної дитини (аліментів), з інших джерел його заробітку (доходу), таких як пенсія та страхові виплати.

Вказана обставина, про додаткові джерела доходів відповідача, як стверджує позивач у позові, їй стала відома після повторного пред`явлення виконавчого листа №208/5162/12 для примусового виконання до Калинівського відділу ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за яким 25.01.2024 відкрито виконавче провадження №73961392.

Поряд з цим, як зазначалось вище, для застосування визначеної СК України санкції, у виді стягнення пені з платника аліментів необхідним є встановлення судом винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

У цьому зв`язку суд констатує, що судом не встановлено жодних дій відповідача, які б свідчили про цілеспрямований умисел відповідача, спрямований на приховування своїх доходів, місць постійного заняття, роботи, тощо, а так само винних дій, спрямованих на ухилення від сплати аліментів. Доказів з цього приводу матеріали справи не містять.

Відповідач систематично, протягом 6 років, добровільно виконував рішення суду про стягнення з нього аліментів, шляхом здійснення відповідних перерахунків аліментів на картковий рахунок позивача, що вбачається з довідки розрахунку у ВП № 73961392 (а.с. 22 23).

Невірне самостійне здійснення відповідачем розрахунку присудженого судом розміру аліментів на рівні 1/6 частки від всіх видів його заробітку (доходу) у певні місяці періоду з 2017 по 2024 рік, коли аліменти відповідач сплачував добровільно, не може свідчити про його умисел на уникнення від виконання його, встановленого законом та відповідно рішенням суду, обов`язку зі сплати аліментів. Відповідач так само як і позивач не є фахівцем у галузі права, а тому вимагати від нього, обґрунтованого (достовірного і точного) щомісячного розрахунку аліментних платежів суд не може.

Юридичний факт того, що з 2017 року відповідач добровільно сплачував аліменти на картковий рахунок позивача останньою визнається. (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Таким чином суд констатує, що наведені та встановлені судом фактичні обставини справи, в своїй сукупності, не надають суду правових підстав для нарахування боржнику пені по аліментам та покладення на нього надмірного тягаря у виді сплати неустойки (пені) за зазначений позивачем період на суму 126 252,41 грн.

Прерогативою пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання, в силу закону, наділена виключно сторона стягувача. А тому, за даних обставин, не пред`явлення позивачем виконавчого документу до примусового виконання протягом більш ніж 6 (шести) років, не зацікавленість у ході виконавчого провадження, також свідчить про незацікавленість та пасивність позивача, які сприяли виникненню певного розміру заборгованості відповідача по аліментам.

З часу повернення виконавчого листа №208/5162/12 стягувачу (постанова державного виконавця від 29.06.2017) про стягнення з відповідача аліментів, позивач не вчиняла жодних заходів з виконання рішення суду про стягнення аліментів, таких доказів позивачем не надано, чим не виконано вимог ст.12 ЦПК України якою визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Окрім наведеного суд відзначає, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б вказували, що відповідач у період здійсненого позивачем розрахунку: січень 2019 по січень 2024 року (включно) працював у ТОВ «ПРОМАТОМ» та у цей же період отримував пенсійні та страхові виплати для проведення відповідних відрахувань з вказаних регулярних платежів.

Інформація, яка наведена у постановах державного виконавця від 15.03.2024 та від 09.04.2024, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника відображена станом на дату їх винесення та не може достовірно свідчити про те, що боржник у аліментних правовідносинах отримував зазначений у них (постановах) дохід у зазначені позивачем періоди. (а.с. 21, 24, 30)

Так само про ці обставини не можуть свідчити і здійснені державним виконавцем та долучені до матеріалів справи розрахунки, оскільки вони не підтверджені жодними достовірними доказами, які б вказували на роботу боржника у аліментних відносинах у певному місці, отримання ним певного розміру заробітку (доходу) чи набуття ним у визначений час певного правового статусу, який надає йому право на отримання пенсії чи страхових виплат.

Отже, за наведених вище обставин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для нарахування відповідачу пені за прострочення сплати аліментних платежів за період з січня 2019 року по березень 2024 року.

Посилання представника позивача про те, що відповідач був обізнаний про рішення суду, свідомо приховував свої дійсні доходи та свідомо сплачував аліменти не з усіх видів доходу, а тому зобов`язаний сплатити неустойку за весь період невиконання рішення суду про стягнення аліментів, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Обставини справи в своїй сукупності свідчать, що відповідач не допусткав свідомого ухилення від сплати аліментів.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору слід компенсувати за рахунок держави, оскільки суд не знайшов підстав для задоволення позову, а позивач в силу закону звільнена від сплати судового збору у справах даної категорії.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.180, 181, 182, 183, 184, 192, 196 СК України, ст.ст.7, 10,12 76-82,141, 211, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: