Провадження №2/447/350/24
Справа №447/817/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

23.07.2024 Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Бачуна О.І.

при секретарі Данилів І., представник позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 , представник третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві, Львівської області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія « ДНІПРОФІНАНСГРУП» про поділ спільного майна подружжя,-,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що сторони по справі знайомі з 2016року. До цього часу, позивачка близько 10 років перебувала та працювала за кордоном. З жовтня 2016року сторони по справі стали проживати разом однією сім`єю. До моменту проживання разом , позивачка придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , іншого житла у відповідача не було, відтак вони стали проживати за вказаною адресою. В листопада 2016року сторони зареєстрували своє місце проживання у вищевказаній квартирі. З цього часу вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство. За час спільного проживання однією сім`єю між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

В період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ними набуто земельну за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0982га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, право власності на яку зареєстровано за відповідачем. Вказана земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя. У 2020році позивачкою було розпочато будівництво житлового будинку на вказаній земельній ділянці. Оскільки земельна ділянка оформлена на відповідача тому і документи про початок будівництва житлового будинку оформлялися на нього, хоча між сторонами була усна домовленість, що будинок належатиме позивачці, оскільки будівництво здійснювалося за її особисті кошти та кошти отримані нею від реалізації її особистого майна. Зокрема, позивачка продала придбаний у 2015році автомобіль КІА Sportage та куплену у 2016році квартиру по АДРЕСА_1 . В 2021році було закінчено будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 , який зареєстровано за відповідачем. Станом на теперішній час відповідач не визнає право власності позивачки на спірний житловий будинок, на неодноразові звернення та прохання переоформити право власності на неї, відповідач не погоджується, відтак вона змушена звернутися до суду за захистом свої прав.

Ухвалою суду від 01.04.2024 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання на 09.04.2024року.

Ухвалою суду від 30.04.2024року закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду в судове засідання.

02.05.2024 ТзОВ «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» подало до суду заяву про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, посилаючись на те, що рішення по справі №447/817/24 може вплинути на права, свободи та інтереси ТЗОВ « Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Ухвалою суду від 21.05.2024року здійснено перехід зі стадії судового розгляду по суті цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в підготовче провадження. Залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

18.06.2024року представник ТзОВ « ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» подало до суду письмові пояснення. Вважає позовні вимоги ОСОБА_4 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволення. 31.01.2008року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ « Надра» було укладено кредитний договір №45/Мб-22 на підставі якого ПАТ АКБ « Київ» надав відповідачу кредитні кошти на суму 100000 доларів США. У зв`язку із невиконання ОСОБА_2 кредитних зобов`язань банк звернувся в суд за захистом свої прав та інтересів. Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.10.2009 №5015/2060/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ « КБ « Надра» заборгованість за договором кредитної лінії №45/МБ-22 від 31.01.2008року в сумі 792965,91грн.(99936,47доларів США), 196966,10грн. ( 24823,38 доларів США) заборгованості по відсотках, 9559,64грн. ( 1204,79доларів США) нараховані відсотки, 14349грн. (1808,51долар США) пені за несвоєчасне повернення кредиту, 4095,45грн. (516,14доларів США) штраф, 10179,37 держмито та 236,00 витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.08.2023року №5015/2060/11 замінено стягувача з ПАТ «КБ « Надра» на його правонаступника « ТзОВ «ФК « ДНІПРОФІНАНС ГРУП».Приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. 28.05.2024року винесено постанову про арешт майна ОСОБА_2 та проведено його опис, а саме житловий будинок по АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці кадастровий номер :01:009:0321 площею 0,0982га. Рішення Господарського суду Львівської області від 05.10.2009року по справі №5015/2060/11 відповідачем не виконано. ТОВ «ФК « ДНІПРОФІНАНСГРУП» вважає, що фактичний спір між подружжям про поділ майна відсутній, а використовується сторонами з метою невиконання рішення суду та уникнення сплати ОСОБА_2 боргу за кредитним договором.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Ствердила, що спірний житловий будинок по АДРЕСА_2 , хоча зареєстрований на праві власності за відповідачем, однак був побудований за особисті кошти позивачки, які вона отримала працюючи тривалий час за кордоном. Позивачка з метою будівництва будинку, продала належну їй на праві власності квартиру в АДРЕСА_1 та автомобіль КІА Sportage. Крім цього, між сторонами по справі була усна домовленість, що спірний будинок буде належали особисто ОСОБА_4 . Додатково вказала, що 01.02.2008року між ВАТ КБ « Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого вбачається що 31.01.2008 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір кредитної лінії №45/МБ-22 на суму 100000 ( сто тисяч ) доларів США. Предметом іпотеки є нерухоме майно належне ОСОБА_2 : корпус №2 з галереєю нежитлової будівлі колишньої дитячої установи №3 загальною площею 819,7 м.кв., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Ринкова вартість предмету іпотеки складає 229905 доларів США.

Оскільки житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 побудований за особисті кошти позивачки, тому вона вважає, що такий є її особистою власністю.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вказав, що дійсно він разом із ОСОБА_4 знайомі з 2016р., і в жовтні цього року вони прийняли рішення проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. До моменту їх спільного проживання позивачка придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Вони проживали разом, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. У період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторонами набуто земельну за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0982га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, право власності на яку зареєстровано за відповідачем. На вказаній земельній ділянці вони розпочали будівництво житлового будинку. В 2021році було закінчено будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 , який зареєстровано за відповідачем. Ствердив, що дійсно всі кошти на будівництво будинку давала позивачка, оскільки такі отримала від реалізації належної їй на праві власності квартири по АДРЕСА_1 та автомобіля марки КІА. Вважає себе власником спірного будинку, тому відмовляється переоформити такий за позивачкою, оскільки теж приймав участь у будівництві спірного будинку. Однак докази, які б підтвердили вказаний факт у нього відсутні.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог заперечила, вважає такі необгрунтованими, безпідставними і такими що не підлягають задоволення, а спір міг сторонами фактично відсутній, пояснення дала аналогічні письмовим.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За правилами ч. 4 ст. 3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Сукупний аналіз положень Сімейного кодексу України дає підстави стверджувати, що законодавством врегульовано, що сім`ю можуть складати чоловік і жінка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі, у зв`язку з чим в них виникають права і обов`язки, які притаманні подружжю, і які захищаються законом, зокрема, ст.ст. 74, 91, 125, 126 тощо.

Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц, від 03 березня 2021 року у справі № 127/28507/15 належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Судом встановлено, що сторони по справі дійсно з 2016року проживають як сім`я без реєстрації шлюбу, оскільки вони разом проживали та були зареєстровані в АДРЕСА_1 , мали спільний бюджет, вели спільне господарство, разом відпочивали за кордоном, відвідували друзів. Вказані факти підтверджуються копіями паспортів серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 для виїзду за кордону, довідкою про реєстрацію місця проживання №1248 від 19.03.2024року, довідкою про склад сім`ї №1243 від 19.03.2024року.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_4 , належить ОСОБА_4 на праві правної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Шолок О.С. 23 вересня 2016року, за реєстровим №2730; право власності зареєстровано за ОСОБА_4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.09.2016року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, номер запису про право власності 16608979.

Відповідно до довідки №564 від 11.10.2016 виданої КП « Розділжитлсервіс» в квартирі АДРЕСА_4 , зареєстрована ОСОБА_4 .

14 серпня 2015року ОСОБА_4 придбала автомобіль КІА SPORTAGE, вартістю 498960грн., що підтверджується договором №812723-Y04093 купівлі-продажу автомобіля укладеного з ТОВ «Радар-Сервіс»

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13.06.2020року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , посвідченого державним нотаріусом Шолок О.Я., вбачається, що ОСОБА_4 передала, а ОСОБА_6 прийняла у власність квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Ринкова вартість квартир становить 253426грн.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №94057197, ОСОБА_2 праві приватної власності належить земельна ділянка кадастровий номер :01:009:0321, площею 0,0982га., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою : АДРЕСА_2 .

04.08.2020року ОСОБА_2 надіслав на адресу Державної архітектурно-будівельної інспекції повідомлення про початок виконання будівельних робіт з будівництва індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 .

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №257371010, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок , загальною площею 204,4кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , що розташований на земельній ділянці кадастровий номер :01:009:0321, площею 0,0982га.

Як вбачається із будинкової книги для прописки громадян, що проживають по АДРЕСА_2 , у вказаному будинку з 20.05.2021 зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Як вбачається із довідки №1243 виданої виконавчим комітетом Відділу державної реєстрації Новороздільської міської ради, в будинку по АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Пунктом 3 частини 1 статті 57 СК України, закріплений перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Зазначене дає підстави для висновку, що обов`язок доведення факту набуття за час шлюбу майна, як об`єкту права приватної власності, покладається на того з подружжя, який посилається на дану обставину, а його (факту) спростування на іншого.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вкладала кошти у будівництво будинку по АДРЕСА_2 , які отримала після відчуження квартири та автомобіля.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України манно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо:

1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету);

2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 СК України на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У свою чергу, глава 8 СК України регулює правовий режим спільної сумісної власності подружжя, набуття та порядку поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя.

Касаційний цивільний суд в постанові від 30.11.2020 по справі № 938/20596/16 (підтримуючи позицію судів попередніх інстанцій, які визнали спільною сумісною власністю та поділили майно, набуте особами в період спільного проживання без реєстрації шлюбу) вказав, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою на майно, яке набуте ними в період спільного проживання. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того, хто її спростовує.

Згідно до вимогст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ході розгляду справи встановлено, що відповідач, проживаючи однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 , отримав на підставі рішення виконавчого комітету Новороздільської міської ради Львівської області у власність земельну ділянку площею 0,0982га. з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 . Сторони по справі на вказаній земельній ділянці розпочали будівництво житлового будинку та завершили його, зареєстрували право власності на спірний будинок на відповідача, про що свідчить актуальна інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У підтвердження обставин, що вказаний будинок було побудовано за особисті кошти позивачки надано копію нотаріально посвідченого договору купівлі продажу квартири від 30.06.2020, відповідно до якого ОСОБА_4 передала ОСОБА_6 у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість якої становить 253426грн. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що позивачка з метою отримання коштів для будівництва спірного будинку, продала належний їй на праві власності автомобіль КІА SPORTAGE.

Відповідач у під час розгляду справи визнав та вказав, що дійсно оспорюваний житловий будинок було побудовано виключно за особисті кошти позивачки, відповідач жодних коштів у будівництво не вкладав. ОСОБА_4 під час реєстрації права власності на новозбудований житловий будинок по АДРЕСА_2 , не заперечувала щоб він був зареєстрований за ОСОБА_2 , оскільки земельна ділянка під його будівництва була виділена Новороздільською міською радою на ім`я ОСОБА_2 . Таким чином, суд вражає доведеним той факт , що будинок по АДРЕСА_2 , був побудований за особисті кошти позивачки.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Пунктом 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що відповідно до положень статей 81,116 ЗК ( 2768-14) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст.377 ЦК України.

Враховуючи вищевказані положення законодавства, у кожного з подружжя , який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування житлового будинку. Спірний житловий будинок , що розташовуй за адресою АДРЕСА_2 , є особистою власністю позивачки.

Набута одним з подружжя під час шлюбу в порядку приватизації земельна ділянка є його особистою приватною власністю та не підлягає поділу.

Суд звертає увагу, що відповідно до вимог ст.120 СК України, У разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку.

Отже, перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості та частини земельної ділянки , яка необхідна для його обслуговування ( Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018року у справі №910/18560/16)

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 є підставними, обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Щодо покликання ТОВ «ФК « Дніпрофінансгруп» про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 , оскільки такі їх впливають на права на інтереси, то суд зазначає наступне.

31.01.2008року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ « Надра» було укладено кредитний договір №45/Мб-22 на підставі якого ПАТ АКБ « Київ» надав відповідачу кредитні кошти на суму 100000 доларів США.

01.02.2008року між ВАТ КБ « Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого вбачається що 31.01.20008 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір кредитної лінії №45/МБ-22 на суму 100000 ( сто тисяч ) доларів США. Предметом іпотеки є нерухоме майно належне ОСОБА_2 : корпус №2 з галереєю нежитлової будівлі колишньої дитячої установи №3 загальною площею 819,7 м.кв., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Ринкова вартість предмету іпотеки складає 229905 доларів США. Вказаний договір був укладений ОСОБА_2 в його особистих інтересах. В цей час сторони по справі не були знайомі та не проживали разом як подружжя без реєстрації шлюбу.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.10.2009 №5015/2060/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ « КБ « Надра» заборгованість за договором кредитної лінії №45/МБ-22 від 31.02.2008року в сумі 792965,91грн. (99936,47доларів США), 196966,10грн. (24823,38 доларів США) заборгованості по відсотках, 9559,64грн. (1204,79доларів США) нараховані відсотки, 14349грн. (1808,51долар США) пені за несвоєчасне повернення кредиту, 4095,45грн. (516,14доларів США) штраф, 10179,37 держмито та 236,00 витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.08.2023року №5015/2060/11 замінено стягувача з ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника «ТзОВ «ФК « ДНІПРОФІНАНС ГРУП».

Приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. 28.05.2024року винесено постанову про арешт майна ОСОБА_2 , а саме житлового будинку по АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці кадастровий номер :01:009:0321 площею 0,0982га.

Суд вважає, що дійсно рішення Господарського суду Львівської області від 05.10.2009року по справі №5015/2060/11 відповідачем на даний час не виконано, однак житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 на який накладено арешт в порядку виконання судового рішення, був побудований за особисті кошти ОСОБА_4 ,хоч і зареєстрований за ОСОБА_2 , а тому є її особистою власністю. Судом встановлено, що вказаний кредитний договір був забезпечений договором іпотеки від 01.02.2008, а саме нерухомістю, що належить ОСОБА_2 та знаходиться за адресою АДРЕСА_3 . корпус №2, а тому рішення по вказаній справі жодним чином не впливає на виконання рішення Господарського суду Львівської області та не порушує прав та інтересів ТОВ ФК « Дніпрофінансгруп».

Відповідно до ч. ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За наведених обставин, суд вважає що з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_4 15140 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 141,259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , право особистої приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:253).

Визнати за ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 під житловим будинком та в розмірі необхідному для обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 в користь ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір в сумі 15140,00 гривень

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 31.07.2024

Суддя Бачун О. І.