Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5818/24
Провадження № 2/711/2180/24
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

02.08.2024 м. Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька С.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання незаконними дій державного виконавця, скасування постанови державного виконавця, зобов`язання вчинити певні дії, звільнити від сплати заборгованості по аліментах, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить:

-визнати незаконними дії державних виконавців Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Назаренко В.А. та Глущенко А.С. у виконавчому провадженні № 69665856;

-скасувати постанову від 21.02.2024 про накладення на нього штрафу у розмірі 35077 грн. 36 коп., винесену державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Глущенко А.С., у межах виконавчого провадження № 69665856;

-скасувати виконання постанови від 21.02.2024 про звернення стягнення на його доходи, у частині стягнення штрафу у розмірі 35077 грн. 36 коп., винесеної державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Глущенко А.С., у межах виконавчого провадження № 69665856;

-частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментах за виконавчим листом № 711/6071/21, у межах виконавчого провадження № 69665856, а саме на суму 32500 грн.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суддею встановлено, що заяву подано з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства.

Як визначено у ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).

Крім того, згідно з п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Позовна заява не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України. Так, позовна заява повинна містити, зокрема, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету. Вказані вимоги визначені п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Як зазначено у частині п`ятій статті 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Таким чином, якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

Вивчивши подану позовну заяву, вбачається, що зазначені положення закону не виконані. Так, звертаючись до суду із цим позовом, у порушення приписів п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позивач не зазначив відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Крім того, звертаючись до суду з відповідним позовом, позивачем визначено відповідачем Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Разом з тим, у прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено частину вимог, які стосуються часткового звільнення його від сплати заборгованості по аліментах за виконавчим листом № 711/6071/21, у межах виконавчого провадження № 69665856, а саме на суму 32500 грн., де він є боржником, а стягувачем ОСОБА_2 .

Таким чином, позивачу необхідно уточнити коло учасників справи (сторін та третіх осіб). При цьому, слід врахувати норми ч. 1 ст. 4, ст.ст. 48, 50, 51 ЦПК України.

Крім того, відповідно до п.4 ч.3 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві необхідно вказувати зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Як зазначалось вище, з позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження № 69665856 з виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/6071/21 від 23.06.2022 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.09.2021 на період навчання і до закінчення дочкою навчання, але не довше, ніж до досягнення нею 23-х років. Стягувач ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_1 .

Так, за змістом позовної заяви, як вказує позивач, спір між сторонами виник внаслідок реалізації відповідачем своїх повноважень під час виконання судового рішення у примусовому порядку.

Правові норми, які регулюють відносини між державним виконавцем та іншими учасниками виконавчого провадження, містяться у Законі України «Про виконавче провадження».

Розгляд скарг на рішення, дії, або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та вирішення ряду питань виконавчого провадження за зверненнями його учасників, Законами України «Про виконавче провадження», «Про державну виконавчу службу» віднесено до компетенції суду.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Цивільним процесуальним законодавством визначено спеціальний порядок розгляду скарг, предметом яких є судовий контроль за виконанням судових рішень, який врегульовано Розділом 7 ЦПК України.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Інститут судового контролю (Розділ VII ЦПК України) має на меті контроль за дотриманням та поновленням порушених права сторін виконавчого провадження.

Відтак, судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах - це особлива форма правосуддя, де процесуальна діяльність суду пов`язана із виконанням судових актів у цивільних справах, яка здійснюється у формі процесуального контролю за законністю рішень, дії або бездіяльності посадових осіб та органів державної виконавчої служби у виконавчому провадженні шляхом розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність виконавців та різних позовів як важливої гарантії захисту права особи після набуття судовим рішенням чинності.

Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі Об`днаної палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2023 року у справі № 216/5508/20 (провадження №61-13сво23).

Системний аналіз Закону України «Про виконавче провадження» і статті 447 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що право на звернення до суду із скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, мають лише сторони виконавчого провадження.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2023 року у справі № 216/5508/20 (провадження № 61-13сво23) зазначено, що «частиною другою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК України, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: про відкриття провадження у справі; щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; про судові виклики та повідомлення; про судовий розгляд; щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

У цьому аспекті слід звернути увагу, що гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців. У свою чергу, законом визначено спеціальний порядок реалізації права на оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Як зазначено вище, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 448 ЦПК визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Натомість згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII), згідно із ч. 1 ст. 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У позовній заяві позивачем заявлено частину вимог, які стосуються дій державних виконавців щодо виконання судового рішення, ухваленого у порядку цивільного судочинства Придніпровським районним судом м. Черкаси, які відповідно до цивільного процесуального законодавства мають розглядатися місцевим загальним судом у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК «Судовий контроль за виконанням судових рішень», тобто шляхом подання учасником виконавчого провадження відповідної скарги до Придніпровського районного суду м. Черкаси.

У той же час, одночасно у позові заявлено й вимогу про часткове звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах за виконавчим листом № 711/6071/21, у межах виконавчого провадження № 69665856, а саме на суму 32500 грн., враховуючи, що аліменти з позивача стягуються за судовим рішенням на користь ОСОБА_2 на утримання їхньої спільної дитини, що за своєю правовою сутністю, є вимогою майнового характеру, а відтак, - така вимога підлягає розгляду у порядку позовного провадження у цивільному судочинстві.

Таким чином, у поданій позовній заяві поєднано вимоги, які підлягають розгляду за різними порядками цивільного судочинства (у порядку позовного провадження, а також у порядку судового контролю за виконанням судових рішень), що виключає можливість їх розгляду в одній справі.

До того ж, за змістом позовної заяви та наявним у ній правовим обґрунтуванням заявлених вимог вбачається, що позивач покликається на норми закону, які передбачають порядок оскарження дій чи бездіяльності виконавця під час виконання судового рішення. Такі обставини дають підстави вважати, що первинною метою звернення позивача до суду є вимоги про здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, а отже відповідна заява має подаватись у формі скарги. При цьому, слід звернути увагу, що відповідна скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту письмової заяви, передбаченими положеннями ст. 183 ЦПК України та ст. 74 Закону №1404-VIII.

У свою чергу, подана позовна заява не відповідає відповідним вимогам законодавства щодо її форми і змісту.

Зазначені обставини перешкоджають правильному вирішенню судом питання про прийняття позовної заяви (скарги) до розгляду. Тож, позивачеві необхідно привести його заяву у відповідність до вимог зазначених у цій ухвалі і надати суду заяву з усуненими недоліками, уточнивши свої вимоги з урахуванням форми цивільного судочинства та юрисдикції Придніпровського районного суду м. Черкаси.

При прийнятті цього рішення суду, судом враховані висновки, викладені у постановах ВС №369/2973/23 від 24.07.2024, № 216/5508/20 від 31.07.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк на усунення недоліків.

Таким чином, позовну заяву слід залишити без руху та надати можливість позивачу належним чином оформити та подати до суду позов.

Крім того, слід роз`яснити позивачу його право звернутися до будь-якого адвоката, відомості про якого містяться у Реєстрі адвокатів України чи до Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо складання, оформлення ряду процесуальних документів, зокрема, - позовних заяв, скарг тощо.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 4, 19, 48, 50, 58-62, 95, 174-177, 185, 258-261, 447-450 ЦПК України суддя, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання незаконними дій державного виконавця, скасування постанови державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без руху.

Позивачці необхідно усунути, вказані у мотивувальній частині ухвали недоліки, у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали.

У випадку неусунення вказаних недоліків позовна заява буде визнана не поданою та повернута позивачці.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 02.08.2024.

Суддя: С. М. Позарецька