Дата документу 29.10.2024 Справа № 333/6726/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/6726/23 Провадження №22-ц/807/1601/24
Головуючий в 1-й інстанції Кулик В.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Кочеткової І.В.,Полякова О.З.,
секретарОстащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дащишак Оксани Степанівни, ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року через систему «Електронний суд» позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дащишак О.С. звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом про зміну розміру аліментів, присуджених на утримання дитини, який обґрунтований наступним. 04.07.2022 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , одночасно стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 13 000,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 19.05.2022 року. На сьогодні склалася ситуація, коли ОСОБА_1 не в змозі сплачувати визначені судом аліменти, а саме 13 000,00 грн., оскільки у нього з`явилась нова сім`я, в якій народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Матеріальне становище значно погіршилося, дохід є нижчим ніж визначена сума аліментів, що підтверджується довідкою про доходи від 25.07.2023 року № СТ 000000035, виданою ТзОВ «СЕМ ЕКОПАК». Окрім цього, позивач щомісячно несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем проживання, придбання продуктів харчування, засобів гігієни, утримання дружини і дитини, що повинно враховуватися при розгляді справи про стягнення аліментів. Оскільки в ОСОБА_1 змінився сімейний стан і погіршилося матеріальне становище, вважає вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевказаного, позивач просив суд: зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_5 на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя № 333/1802/22 від 04.07.2022 року на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 13 000,00 грн. до 5 000,00 грн. у твердій грошовій сумі, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09.08.2023 року.

РішеннямКомунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2024 року, позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дащишак Оксани Степанівни до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, встановлений рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2022 року у справі № 333/1802/22, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з дня набрання даного рішення законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині, заявлені позовні вимоги, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дащишак Оксани Степанівни подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем надано належні докази, що підтверджують підстави для зменшення розміру аліментів, між тим вони не були належним чином оцінені судом першої інстанції. Також судом не враховано, що обов`язок щодо утримання дитини покладено на обох батьків, а не лише на батька.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що зміна сімейного стану позивача та народження у нього другої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів. Погіршення майнового стану позивач не доведено належними доказами.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.06.2006 року по 04.07.2022 року.

Рішенням від 04.07.2022 року Комунарського районного суду м. Запоріжжя було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 13 000,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 19.05.2022 року. Рішення набрало законної сили 04.08.2022 року (а.с. 10-12).

ОСОБА_1 12.08.2022 року уклав шлюб з ОСОБА_6 , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_4 , батьком якої є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 (а.с. 8, зворіт).

Згідно з довідкою про доходи від 25.07.2023 року № СТ 000000035, виданою ТзОВ «СЕМ ЕКОПАК» ОСОБА_1 працює в товаристві з 02.12.2020 року, займає посаду заступник генерального директора, дохід за період з 01.07.2022 року по 30.06.2023 року складає 255 888 грн. 14 коп. (а.с. 9, зворіт).

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи вбачається, що у відповідача дійсно в 2022 році змінився сімейний стан: він вдруге одружився та у нього народилася друга дитина, відносно якої виник обов`язок по її утриманню, при цьому у позивача зменшився дохід, про що свідчить надана до суду довідка. З огляду на те, що зміна сімейного стану є самостійною підставою для зменшення розміру аліментів, необхідно зменшити розмір аліментів, які стягуються з позивача на утримання сина ОСОБА_3 . При цьому, виходячи в першу чергу з інтересів малолітньої дитини, та враховуючи і обов`язок матері утримувати дитину, розмір присуджених аліментів необхідно зменшити з 13 000 грн. на 7 000,00 грн. В іншій частині, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 р. розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення здоров`я когось із них.

Відповідно до п. 17 вказаної Постанови, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Як було зазначено вище, після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у позивача змінився сімейний стан, а саме ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася донька ОСОБА_7 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Досліджені обставини справи беззаперечно вказують на зміну сімейного стану позивача, пов`язаного із народженням другої дитини і відповідно такі обставини тягнуть зміну матеріального стану останнього, оскільки передбачають обов`язок щодо матеріального утримання другої дитини та дружини.

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір суми аліментів не погіршить стан належного матеріального утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , враховуючи, що обов`язок утримання дитини покладено на обох батьків, при цьому зменшений розмір аліментів буде відповідати матеріальному становищу платника аліментів.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дащишак Оксани Степанівни залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 31 жовтня 2024 року.

Судді: С. В. Кухар

І.В. Кочеткова

О.З. Поляков