П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2024 року

м. Рівне

Справа № 572/2063/22

Провадження № 22-ц/4815/1021/24

Головуючий у Сарненському районному суді

Рівненської області: суддя Ведяніна Т.О.

Рішення суду першої інстанції ухвалено:

о 09 год. 11. хв. 29 грудня 2024 року в м. Сарни

Сарненського району Рівненської області

Дати складення повного тексту рішення: не зазначено.

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Цокало Тетяни Михайлівни на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "КФ.ЮА", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Папроцький Андрій Андрійович; про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Цокало Т.М. пред`явила до Товариства з обмеженою відповідальністю "КФ.ЮА" (далі ТОВ "КФ.ЮА"), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Папроцький А.А.; про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №9720, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. , відповідно до якого з ОСОБА_1 стягнуто на користь ТОВ "КФ.ЮА" заборгованість кредитним договором №13 від 26 квітня 2021 року.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №9720 від 22 грудня 2021 року, який вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "КФ.ЮА" невиплачених у строк грошових коштів.

Стягнуто з ТОВ "КФ.ЮА" 1073,60 гривень судового збору.

Відмовлено в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь з ТОВ "КФ.ЮА" 7 000 гривень понесених судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

На рішення представником позивача подано апеляційну скаргу, де покликається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права при його ухваленні в частині відмови в стягненні судових витрат на правничу допомогу.

Оскільки рішення суду попередньої інстанції оскаржується лише в частині відмови у відшкодуванні позивачу витрат на правничу допомогу, тому в іншій частині воно апеляційним судом не переглядається.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд попередньої інстанції зважав на те, що у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано про необхідність надання на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу договору про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Оскільки представником позивача не було надано до позову документів, які підтверджують, що ОСОБА_1 оплатив адвокату послуги за надання правової допомоги в розмірі 7 000 гривень з відміткою банку, то суд дійшов до переконання про відмову в їхньому відшкодуванні.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник покликалась на те, що положення Податкового кодексу України та Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність " не визначають форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату, як про це зазначено в постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі №727/4597/19. Отже, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка тощо), який підтверджуватиме факт отримання коштів від клієнта. Тому представником позивача було надано такі докази сплати гонорару адвокату за правничу допомогу як копію квитанції №443 від 20 липня 2022 року, яка складена адвокатом. Також покликалась на постанову Великої Палата Верховного Суду 19 лютого 2020 року у справі 755/9215/15-ц, згідно з якою суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, заінтересованої сторони. Тому суд не мав права на власний розсуд відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, яка була зазначена і в попередньому розрахунку судових витрат, і в інших документах, доданих до позовної заяви.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу скасувати та прийняти в цій частині нове про стягнення судових витрат на правничу допомогу в сумі 7 000 гривень.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи скористались, хоча про це роз`яснювалося ухвалою Рівненського апеляційного суду від 13 серпня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого.

Право на професійну правничу допомогу гарантоване ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Склад та розміри витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу та входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При визначенні суми відшкодування даних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Саме такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) вказувалося, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Відповідно до ст.ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договором про надання правової допомоги.

19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено таке.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Так, на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду попередньої інстанції було надано укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Цокало Т.М. договір про надання правничої (правової) допомоги №443/19-04-2022 від 19 квітня 2022 року, детальний опис робіт (наданих послуг) адвоката на суму 7 000 гривень, акт приймання-передачі виконаних робіт, квитанцію про сплату юридичних послуг в розмірі 7 000 гривень від 20 липня 2022 року.

Відповідно до пункту 1.1 даного договору адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору на умовах визначених даним договором.

Між тим, на переконання колегія суддів, така наведена судом попередньої інстанції підстава для відмови у відшкодуванні позивачу витрат на правничу допомогу як ненадання доказів фактичної її сплати є необґрунтованою.

Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Саме такою є усталена судова практика з цього приводу і висловлена вона в постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Отже, понесені позивачем витрати на правничу допомогу з огляду на наявні в матеріалах докази підлягають розподілу.

Проте, розподіляючи такі витрати, апеляційний суд дійшов висновку про те, що відповідні докази спонукають до безумовного відшкодування витрат в повному обсязі, адже цей розмір є необґрунтованим, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат і є непропорційним до складності справи для адвоката і виконаних робіт.

Заявлена до стягнення сума грошових витрат є очевидно завищеною і підлягає зменшенню, позаяк виконані адвокатом роботи (надання усної консультації, написання адвокатського запиту, написання та складення позову, заяви про його забезпечення та клопотання про розгляд справи в спрощеному провадженні) не потребували багато часу та були нескладними.

Представництво адвокатом здійснювалось в типовій справі незначної складності, де спір виник із визнання виданого кредитору виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в зв`язку із спірністю стягнутих ним грошових сум. Тобто спір є подібним великій кількості судових спорів і у правовідносинах, що регулюються одними нормами права, правильнісь застосування яких сформовано в єдиній правозастосовчій практиці.

Отже, враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витраченого часу, проаналізованого законодавства, колегія суддів вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, який підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 , повинен становити 4 000 гривень.

Підставою для часткового скасування оскаржуваного рішення відповідно до п.п. 1, 4 ст. 376 ЦПК України є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Цокало Тетяни Михайлівни задовольнити частково.

Скасувати рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2023 року в частині відмови ОСОБА_1 в стягненні на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю "КФ.ЮА" правничої допомоги.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю "КФ.ЮА" на користь ОСОБА_1 4 000 гривень судових витрат на правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "КФ.ЮА"; адреса: вул.Вадима Гетьмана, 6А офіс 602, м.Київ; ).

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

С.С. Шимків