Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2274/24 Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В.
Категорія 36 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №285/2274/24 за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданою через адвоката Джугана Максима Валерійовича,

на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 серпня 2024 року, яка постановлена під головуванням судді Помогаєва А.В. у м.Звягелі,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_1 , через адвоката Джугана Максима Валерійовича звернулися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заінтересована особа: Міністерство оборони України. Заявники просили встановити факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю та були членами сім`ї до смерті ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява обґрунтована тим, що без встановлення факту проживання однією сім`єю заявники не мають можливості реалізувати своє право на отримання грошової допомоги та виплат, як члени родини загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , що передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 червня 2024 року залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 серпня 2024 року клопотання представника заінтересованої особи Міністерства оборони України задоволено. Заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю залишена без розгляду на підставі частини четвертої ст.315 ЦПК України.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_1 , не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, через адвоката Джугана М.В. подали апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просять ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спір є публічно-правовим та підлягає вирішенню в позовному провадженні в порядку адміністративного судочинства, врахувавши клопотання Міністерства оборони України щодо наявності спору про право на виплати. Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року в справі №560/17953/21 чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, крім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 березня 2023 року в справі №290/289/22-ц, згідно з яким, спори про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінка без реєстрації шлюбу з метою звернення до відповідних органів за призначенням одноразової грошової допомоги не належать до цивільної юрисдикції. Юридичні факти, які належить встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Такі висновки Верховного Суду не були враховані судом першої інстанції. Посилається на те, що між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки заінтересована особа не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник скаржників Джуган М.В. апеляційну скаргу підтримав, просить ухвалу скасувати та направили справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представники заінтересованих осіб у судове засідання не з`явилися. Заінтересовані особи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Так, судові повістки доставлені до електронних кабінетів (а.с.145-146). Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без розгляду, з підстав, передбачених частиною четвертою ст.315 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що метою подачі заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є встановлення факту проживання однією сім`єю з померлою особою для отримання виплат. Враховуючи заяву Міністерства оборони України, суд дійшов висновку про наявність спору про право на виплати, а тому спір є публічно-правовим та підлягає вирішенню в позовному провадженні в порядку адміністративного судочинства. Заявники мають право звернутися з позовом до спадкоємців особи, яка отримала спірну виплату ( ОСОБА_5 ).

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із такою підставою для залишення заяви без розгляду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з частиною першою ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою ст.293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 частини другої ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що мають юридичне значення та які встановлюються в судовому порядку передбачений у ст.315 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до частини першої ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного чи природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга ст.315 ЦПК України).

Згідно з ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Як роз`яснено у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з наступними змінами) у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Як убачається із матеріалів справи, заявники звернулися до суду із заявою про встановлення факту, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю та були членами сім`ї військовослужбовця ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначили, що встановлення факту необхідно для отримання грошової допомоги та виплат, як членам родини загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , що передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта ст.263 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року в справі №290/289/22-ц визначив, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Разом із цим, вирішуючи проблему єдності судової практики Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 січня 2024 року в справі №560/17953/21 відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року в справі №287/167/18-ц, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року в справі №290/289/22-ц, вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Натомість, юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Також Велика Палата Верховного Суду виснувала, що неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків, чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

Аналізуючи наведені вище норми процесуального закону, а також висновки касаційного суду, колегія суддів доходить висновку про те, що чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства, що узгоджується з правовою позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 січня 2024 року в справі №560/17953/21.

Залишаючи заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю без розгляду, суд першої інстанції не врахував висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду, стосовно юрисдикції спору, які мають бути враховані судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, та помилково вважав, що вказаний спір є публічно-правовим та підлягає вирішенню в позовному провадженні в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Підсумовуючи викладене вище, ухвала, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,379,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану через адвоката Джугана Максима Валерійовича, задовольнити.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 серпня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 грудня 2024 року.

Головуюча Судді: