Справа № 583/3398/24
04 грудня 2024 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого-судді - Плотникової Н.Б.
при секретарі - Логвиненко Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області справу за позовом
третя особа: орган опіки та піклування виконавчий комітет Лебединської міської ради
про позбавлення батьківських прав,
05.07.2024 року позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позовні вимоги мотивує тим, що сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 З 2013 р. неповнолітня ОСОБА_3 мешкає разом зі своїм батьком за адресою АДРЕСА_1 . Мати останнім часом мешкає в м. Охтирка, з дитиною не спілкується взагалі. Позивач приділяє дитині належну батьківську турботу та увагу, повністю забезпечує її матеріально, турбується про її нормальний фізичний та розумовий розвиток, займається навчанням та вихованням доньки. Відповідачка взагалі не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, не забезпечує їй необхідне харчування, лікування, взагалі не спілкується з донькою, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для здобуття освіти, навчанням доньки не цікавиться. Поведінка відповідачки свідчить про те, що мати ухиляється від виконання материнських обов`язків стосовно своєї дитини, тому позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просять їх задовольнити.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, справа розглядається в порядку заочного провадження.
Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Лебединської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в письмовій заяві просить справу розглянути у його відсутності , позицію по справі викладено у висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Лебединської міської ради.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, покази свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11.09.2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_1 уклали шлюб, який рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 05.08.2010 р. було розірвано, що підтверджується копією рішення від 05.08.2010 року по справі № 2-1392/10 (а.с. 12).
ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 05.10.2007 року (а.с. 13).
Згідно довідки Василівського старостинського округу виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області № 15.1-13/146 від 24.06.2024 р. ОСОБА_1 проживає разом з донькою ОСОБА_3 , 2007 р.н., за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 14).
Згідно довідки Василівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Лебединської міської ради Сумської області № 02-16/40 від 25.06.2024 р. ОСОБА_3 , 2000 р.н., навчалася у Василівському ЗЗСО І-ІІІ ступенів з 2014 року по 2023 рік (із 1 по 9 класи). Виховує доньку батько, мати ОСОБА_1 участі у вихованні доньки не брала, із сім`єю не проживала (а.с. 15).
Згідно довідки КЗ СОР «Лебединський педагогічний фаховий коледж імені А.С. Макаренка» № 01-13/449 від 26.06.2024 р. коледж підтримує зв`язки щодо навчання та виховання студентки лише з батьком ОСОБА_1 , який систематично цікавиться студентським життям доньки, відвідує батьківські збори. З матір`ю ОСОБА_1 контактів немає. Студентка ОСОБА_3 їх не надала, посилаючись на відсутність зв`язку з матір`ю. Водночас зі сторони матері ОСОБА_1 жодних звернень щодо навчання та виховання Маргарити не надходило (а.с. 16).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один із батьків.
Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 . стосовного її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ОСОБА_1 посилається, на те, що відповідачка протягом тривалого часу, починаючи з 2013 року ухиляється від виконання своїх обов`язків по догляду, вихованню, утриманню доньки, взагалі не спілкується з нею.
Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснили, що проживають в одному селі з позивачем та бачили, що з трьохрічного віку ОСОБА_3 проживає з батьком, мати покинула дочку та поїхала в м. Охтирка. З того часу батько самостійно займається вихованням, утриманням доньки, її лікуванням, навчанням. Відповідачку востаннє в селі бачили, коли дитина йшла до першого класу, дівчинці на той час було сім років. Відтоді мати з донькою не спілкується, не дбає про неї, не цікавиться її життям.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Судом встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, про що свідчать ті обставини, що протягом тривалого часу (більше десяти років) відповідачка не піклується про свою доньку, не бачиться з нею, не спілкується, не цікавиться її здоров`ям, навчанням, не утримує її матеріально.
Відповідно до ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради № 317 від 23.10.2024 р. орган опіки та піклування Лебединської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Досліджені судом докази свідчать про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, вона не цікавиться своєю донькою, матеріально не утримує її, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, взагалі не спілкується з дитиною, не створює умов для отримання нею освіти.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, а тому згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України її необхідно позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд вважає, що такий крайній захід впливу на відповідача, яка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, є доцільним та необхідним для захисту інтересів дитини.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн.
На підставі викладеного, ст. ст. 150, 164, 165 СК України, Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 1211,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду : Н.Б. Плотникова