Справа № 539/2557/24
пров. № 2/544/505/2024
Номер рядка звіту 68
РІШЕННЯ

іменем України

03 грудня 2024року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі

головуючої - судді Сайко О. О.,

за участю секретаря Костенко Т. В.,

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засідання, в залі суду м. Пирятин, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що із 20 серпня 2019 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час їх спільного проживання у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні відносини з ведення спільного господарства. Вважає сумісне життя і збереження неможливим, у зв`язку з чим у сторін виникають постійні суперечки та конфлікти. Вказує, що вони не можуть знайти порозуміння, що вплинуло не тільки на їх взаємовідносини, а також на їх та дитини моральний та психологічний стан. Спільний бюджет та спільне господарство подружжя вже тривалий час не ведуть. Подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки проживання у спільному шлюбі вважає безперспективним. Враховуючи викладене, просить шлюб з відповідачем розірвати.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Лисюк О.В. надіслала в системі «Електронний суд» заяву про розгляд справи без участі позивача. Позовні вимоги позивач та його представник підтримують в повному обсязі. Проти примирення категорично заперечують, строку на примирення позивач не потребує.

У письмових запереченнях на клопотання відповідача про надання строку на примирення представник позивача вказала, що сторони вже більше двох років разом не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач вже понад рік співмешкає з іншою жінкою, з якою веде спільний бюджет та спільне господарство, чекають на дитину. Позивач з лютого 2022 року стоїть на захисті Батьківщини у лавах Збройних Сил України. Співмешканка позивача морально та матеріально підтримує його у цей непростий для всіх час, є для нього надійною опорою та тилом. У відповідачки було достатньо часу для налагодження шлюбних стосунків з позивачем, проте відповідачка цього протягом двох років не робила. Відповідачка взагалі ніякої участі у житті позивача не приймала та не приймає, не цікавиться його справами, життям та здоров`ям, не підтримує морально та психологічно, подружніх обов`язків не виконує, а лише користується пільгами дружини військовослужбовця та отримує кошти на утримання спільної дитини, і сподівається і надалі так жити. Тому її заява про надання часу про примирення є оманою та маніпуляцією і намаганням ще якийсь час побути по документах дружиною військовослужбовця. Поведінка відповідачки та її клопотання про надання строку про примирення порушує право позивача на повторне укладення шлюбу та створення повноцінної сім`ї з іншою жінкою, з якою він фактично вже понад рік проживає, та чекають на дитину.

Після відновлення провадження у справі представник позивача направила заяву, у якій зазначила, що після наданого сторонам строку на примирення, подружжя не примирилися. Позивач підтримує позовні вимоги, просить шлюб розірвати.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти розірвання шлюбу, зазначила, що має намір зберегти сім`ю та помиритися з чоловіком. В період надання судом строку на примирення вони зустрічалися з чоловіком та говорили про подальше спільне життя, у них збереглися нормальні стосунки.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2019 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.9).

Від спільного проживання подружжя має спільну малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Сторони разом не проживають та шлюбних відносин не підтримують.

Міри, прийняті судом для примирення сторін, результатів не дали.

Відповідно до ст. 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Ухвалою суду від 01 листопада 2024 року з метою збереження сім`ї сторонам було надано строк для примирення терміном один місяць. Після закінчення вказаного терміну для примирення, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, що свідчить про недосягнення сторонами примирення.

Суд зазначає, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Оскільки обставини, викладені позивачем, свідчать про те, що у останнього відсутня вільна згода на перебування у шлюбі, втрачене почуття любові до відповідача, він фактично створив нову сім`ю, збереження шлюбу, на думку суду, суперечитиме його інтересам. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ст. 24 СК України.

З огляду на викладене, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам одного з подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним.

Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Відповідач не заявляла про відновлення їй дошлюбного прізвища « ОСОБА_4 », тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим після реєстрації шлюбу з позивачем.

Керуючись ст. ст. 2-13, 259, 263-265, 352 ЦПК України, ст. 112 СК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 20 серпня 2019 року Пирятинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №71.

Дошлюбне прізвище ОСОБА_1 не відновлювати.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О.Сайко