Провадження № 2/686/6371/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Мазурок О. В.

при секретарі Колісник Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, в порядку ст.. 247 ЦПК України, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь кошти в сумі 7200,00 грн., інфляційні втрати в сумі 3486,48 грн. і три проценти річних у сумі 711,72 грн., усього 11 398,20 грн. Стягнути з ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в сумі 3600,00 грн.

На обгрунтування свого позову вказав, що 13.01.2021 з коштів його рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» було здійснено платіж у сумі 7200,00 грн. на розрахунковий рахунок фізичної особи підприємця ОСОБА_2 НОМЕР_1 .

Сплата вказаної суми коштів відбулася за наступних обставин.

На початку січня 2021 р. він натрапив на псевдоінвестиційну організацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (« ІНФОРМАЦІЯ_2 »). У телефонних розмовах менеджери компанії «Траст Макворі Кепітал» запропонували йому фінансові послуги, а саме заробіток на продажу акцій. Менеджери описували «Траст Макворі Кепітал» як поважну міжнародну Тінансову організацію з багаторічною історією. Скориставшись його незадовільним психофізичним станом, довірливістю і некомпетентністю в питаннях фінансів та інвестицій, менеджери вказаної організації умовили його вносити кошти на мій так званий «торговий рахунок».

Зокрема, 13.01.2021 менеджер умовив його сплатити «вступний внесок» в еквіваленті 250 доларів США. За його умовами, ці кошти треба було сплатити на рахунок ФОП ОСОБА_2 . Менеджер сказав, що ФОП ОСОБА_2 є авторизованим представником компанії в Україні, уповноваженим на здійснення платіжних операцій з прийняття інвестицій від громадян.

13.01.2021 він сплатив «вступний внесок» у сумі 7200,00 грн. на зазначений вище рахунок ФОП ОСОБА_2 .

З часом він зрозумів, що має справу із шахрайською схемою. Йому стало відомо, що фінансової організації з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » офіційно не існує ані в Україні, ані за кордоном. Від імені цієї «організації» на території України не виступає жоден легітимний суб`єкт господарської діяльності,

Він особисто не знайомий з відповідачем, ніколи з ним не зустрічався і не спілкувався. У нього з відповідачем ніколи не було і немає дотепер жодних домовленостей (угод, договорів тощо). Жодних послуг відповідач мені не надавав.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 зареєструвався як фізична особа підприємець 11.12.2020. В реєстраційних даних ФОП ОСОБА_2 зазначені наступні види діяльності: 41.10 організація будівництва будівель; 43.31 штукатурні роботи; 43.34 малярні роботи та скління; 43.39 інші роботи із завершення будівництва; 46.90 неспеціалізована оптова торгівля (основний вид діяльності); 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Однак уже 24.02.2021, тобто через два місяці, ОСОБА_2 зареєстрував припинення підприємницької діяльності.

При пошуку в мережі Інтернет не вдалося знайти жодного веб-сайту, веб- сторінки, та жодного окремого оголошення на форумах або сайтах оголошень, які б містили інформацію про реальну, легальну господарську діяльністю, яку здійснював ОСОБА_2 у період своєї діяльності як ФОП.

Як зазначалося вище, на час спірних правовідносин ОСОБА_2 здійснював підприємницьку діяльність як фізична особа підприємець. Кошти були сплачені ним на підприємницький рахунок ФОП ОСОБА_2 , відкритий ним в АТ КБ «ПриватБанк» як суб`єктом господарювання. Відповідно до платіжної інструкції, кошти сплачувалися «за послуги». Виходячи з наведеного, ФОП ОСОБА_2 виступав як надавач послуг, а він виступав як споживач.

Відтак між ним та відповідачем склалися правовідносини, які мали ознаки правочину з надання послуг. Разом із тим цей правочин мав дефектний характер та зі сторони ФОП ОСОБА_2 був здійснений з використанням нечесної підприємницької практики.

Відтак належним способом захисту його порушених прав він вважає застосування наслідків недійсності правочину (здійсненого з використанням нечесної підприємницької практики) у вигляді стягнення з відповідача ОСОБА_2 на мою користь коштів у сумі 7200,00 гри.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку розмір інфляційних втрат за період з 14.01.2021 по 30.04.2024 становить 3486 гривень 48 копійок, три проценти річних в сумі 711 гривень 72 копійки.

У зв`язку з описаними подіями він педеніс сильне душевне потрясіння - як власне через втрату коштів, так і через усвідомлення непорядності, недобросовісності дій відповідача, що було для мене неочікуваним і не вкладалося у мій світогляд. Його постійно турбували пригнічений настрій, нервозність, порушення сну, головний біль, шум у голові, коливання артеріального тиску, перебої в роботі серця. Переслідували нав`язливі спогади про події, пов`язані із втратою коштів. Внаслідок недобросовісних дій відповідача він втратив відчуття довіри до людей, у нього з`явилися непритаманні йому раніше підозріливість, повсякчасне очікування недобросовісних вчинків від оточуючих. Це вплинуло на його особисті та сімейні стосунки, йому стало важко виконувати звичайні повсякденні справи, він віддалився від близьких та від суспільного життя. На період описуваних подій я був інвалідом третьої групи, мав стійку неврологічну та психічну патологію, пов`язану з наслідками важкої черепно-мозкової травми. А тому, з урахуванням принципу справедливості та розумності, він просить стягнути компенсацію моральної шкоди у розмірі 3600,00 грн.

Позивач направив до суду заяву про слухання справи за його відсутності та підтримання позову.

Відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що він не надавав позивачу жодних пропозицій щодо укладення з ним договору, жодних договорів з позивачем не укладав , а тому вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту у вигляді стягнення грошових коштів, у зв`язку із чим вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, з огляду на відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості, відсутніми є підстави для стягнення із відповідача інфляційних втрат та 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що згідно пенсійного посвідчення серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 являється особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання.

13.01.2021 з рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» було здійснено платіж у сумі 7200,00 грн. на розрахунковий рахунок фізичної особи підприємця ОСОБА_2 НОМЕР_1 .

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 зареєструвався як фізична особа підприємець 11.12.2020. В реєстраційних даних ФОП ОСОБА_2 зазначені наступні види діяльності: 41.10 організація будівництва будівель; 43.31 штукатурні роботи; 43.34 малярні роботи та скління; 43.39 інші роботи із завершення будівництва; 46.90 неспеціалізована оптова торгівля (основний вид діяльності); 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

24.02.2021 року ОСОБА_2 зареєстрував припинення підприємницької діяльності.

ОСОБА_1 , як на підставу свого позову посилається на порушення Закону України «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ч. 1ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»: виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець це суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Тобто, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності між ним та відповідачем договірних відносин, чи відносин як споживача та виконавця (надавача послуг), які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Частиною 1 статтею 626 ЦК України передбачено - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності правових чи договірних підстав для отримання від позивача грошових коштів.

У зв`язку з чим, суд приходить о висновку, що до правовідносин, які виникли між сторонами слід застосувати положення ст. 1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Враховуючи вищевикладене суд, вважає, що порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача 7200 гривень 00 копійок безпідставно набутих коштів.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача розмір інфляційних втрат за період з 14.01.2021 по 30.04.2024 становить 3486 гривень 48 копійок, три проценти річних в сумі 711 гривень 72 копійки. Вказаний розрахунок не спростований відповідачем.

За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втарти в сумі 3486 гривень 48 копійок, три проценти річних в сумі 711 гривень 72 копійки

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд враховує, що Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує як характер моральних страждань позивача, так і їх тривалість та вважає, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн. відповідатиме засадам розумності та справедливості, а також обставинам справи та наслідкам, що настали для позивача, який зазнав моральних страждань внаслідок невиконання своїх зобов`язань щодо повернення безпідставно отриманих грошових коштів відповідачем, та у зв`язку із цим необхідністю вживання заходів для відновлення порушених прав.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, слід стягнути з відповідача на користь позивача 7200 гривень, інфляційні втарти в сумі 3486 гривень 48 копійок, три проценти річних в сумі 711 гривень 72 копійки та 1000 гривень заподіяної моральної шкоди.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України сляд стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1239 гривень 82 копійки судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4,5,7,12,13,76,77,80,81,89,141,259,263-265,268,279, 289, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 7200 гривень, інфляційні втарти в сумі 3486 гривень 48 копійок, три проценти річних в сумі 711 гривень 72 копійки та 1000 гривень заподіяної моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1239 гривень 82 копійки судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі в 30 денний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги .

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ,

АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає:

АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 18.10.2024 року.

Суддя: