Справа № 367/7177/24
Провадження №2/367/4740/2024
02 грудня 2024 Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючого судді Мерзлого Л.В.,
за участі секретаря судових засідань Маленко О.О.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної спілки художників України про зняття арешту,-
До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Національної спілки художників України про зняття арешту.
ОСОБА_1 в установлений законом шестимісячний строк звернулась до Ірпінської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де було заведено спадкову справу до майна померлої ОСОБА_2 №134/2016. Однак, вирішити питання оформлення спадкових прав в Ірпінській державній нотаріальній конторі позивач не має можливості з тих причин, що на будинок АДРЕСА_1 , в якому 1/3 його частини належала за життя ОСОБА_2 , накладено заборону на відчуження об`єкту.
Так, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна наявні 2 обтяження у вигляді заборони, які зареєстровані: 22.06.2004 Ірпінською міською державною нотаріальною конторою, відповідно до повідомлення Київського обласного товариства художників, де зазначено власником ОСОБА_4 , та відповідно до повідомлення Київського обласного товариства художників, де зазначено власником ОСОБА_5 .
будинок, на який було накладено обтяження у вигляді заборони відчуження відповідно до повідомлень, Київському обласному товариству художників ніколи не належав.
Так, бабуся позивача ОСОБА_3 21 жовтня 1966 придбала 1/3 частину будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_6 . З метою з`ясування факту кому на підставі права власності належав будинок АДРЕСА_1 станом на 29.05.1962 та на 26.07.1962 представником позивача 26.06.2024 до КП КОР «Київського обласного БТІ» було направлено адвокатський запит. Крім того, адвокатом в запитуваному запиті ставилось питання про надання інформації з інвентаризаційної справи МБТІ щодо накладеного арешту 29.05.1962 та 26.07.1962, підставою обтяження якого були повідомлення 97-П та відповідно 130-П.
Крім того, вказує про те, що з метою реалізації своїх прав щодо отримання свідоцтва про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_2 , представником адвокатом Глівою С.В. підготовлено та подано до Ірпінського ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) адвокатський запит на предмет відкритих виконавчих проваджень відносно матері ОСОБА_2 , в провадженні яких може мати місце накладення арешту.
Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Ухвалою суду від 18.07.2024 по справі відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою суду від 21.10.2024 по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач не з`явилась, до суду представник позивача подала заяву, в якій позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі, судове засідання провести у її відсутність.
Представники відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені належним чином.
Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами та судову повістку представником відповідача отримано 29.07.2024. Відзиву на позовну заяву до суду не надійшло.
Будь яких інших клопотань до суду не надходило.
У зв`язку з чим, суд, згідно вимогам частини 4 статті 223 та статей 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи.
За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 60 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, 05.11.2015.
Зазначена 1/3 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_2 , яка увійшла до складу спадкового майна, була отримана ОСОБА_2 в дар від її матері ОСОБА_3 , відповідно до Договору дарування частини житлового будинку від 05 листопада 1998, посвідченого ОСОБА_7 , державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори, та зареєстровано в реєстрі за № 2-2647, 21.02.2002.
ОСОБА_1 в установлений законом шестимісячний строк звернулась до Ірпінської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де було заведено спадкову справу до майна померлої ОСОБА_2 №134/2016.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.01.2022 за номером 296520989 наявні 2 (два) обтяження у вигляді заборони, які зареєстровані:
Відомості про те, що будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та на який було накладено обтяження у вигляді заборони відчуження відповідно до повідомлення 97-П від 29.05.1962 та повідомлення 130-П від 26.07.1962, Київському обласному товариству художників ніколи не належав, що стверджується інформацією, що міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Крім того, згідно матеріалів справи, ОСОБА_3 21 жовтня 1966 придбала 1/3 частину будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_6 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_8 , нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори, та зареєстрованого в реєстрі за №3545.
Згідно листа КП КОР «Київського обласного БТІ» вбачається, що власником будинку АДРЕСА_1 , станом на 29.05.1962 та на 26.07.1962 був ОСОБА_9 у цілій частці.
Право власності ОСОБА_9 на будинок АДРЕСА_1 , було зареєстровано на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого І КиєвоСвятошинською державною нотаріальною конторою 26.11.1956 за реєстровим №4294, дата реєстрації 25.11.1960
Інформація щодо накладеного арешту 29.05.1962 та 26.07.1962 в матеріалах інвентаризаційної справи МБТІ на об`єкт №9 по АДРЕСА_1 відсутня.
На сьогоднішній день право власності на будинок АДРЕСА_1 , відповідно до інформації на об`єкт нерухомого майна, яка надана 02.10.2023 КП КОР «Київське обласне БТІ», зареєстровано за: ОСОБА_10 (2/3 частини будинку) на підставі договору дарування №2-5320 від 22.11.1995, посвідченого Ірпінською державною нотаріальною конторою, дата реєстрації в книзі 29.11.1995; ОСОБА_2 (1/3 частини будинку) на підставі договору дарування частини житлового будинку №2-2647 від 05.11.1998, посвідченого Ірпінською державною нотаріальною конторою, дата реєстрації в книзі 21.02.2002.
Отже, на день реєстрації Ірпінською міською державною нотаріальною конторою 22.06.2004 та 30.06.2004 заборони відчуження (архівний запис) на будинок АДРЕСА_1 , останній належав на праві приватної часткової власності ОСОБА_2 (1/3 частина будинку) та ОСОБА_10 (2/3частини будинку).
Позивач має намір оформити спадщину після смерті своєї матері, однак через наявність арешту на частину будинку, позбавлена можливості реалізувати своє спадкове право.
Частиною другою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Положеннями статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Згідно з вимогами ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно з вимогами частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до вимог статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Даним арештом порушуються права та законні інтереси позивача, оскільки дана заборона є перешкодою для оформлення спадкових прав на нерухоме майно у визначеному законом порядку.
Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно, за умови відсутності виконавчого провадження, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 2 постанови № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Судова практика, що склалася з позовів про звільнення майна з-під арешту встановлює те, що позивач має довести наявність юридичних фактів, з якими закон пов`язує право власності на арештоване майно чи право володіння ним на підставі закону чи договору з власником; факт порушення його права.
Враховуючи, що вимоги позову є обґрунтованими, докази на підтвердження вимог позивача є достатніми та належними, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.
На підставі ст.ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», ст.41, 55, 129 Конституції України, ст.ст. 15,16,316,317,319,321,391 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 81, 247, 263-268 ЦПК України суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Національної спілки художників України про зняття арешту, задовольнити.
Копію заочного рішення суду направити сторонам для відома.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л.В. Мерзлий