ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року

м. Харків

справа № 640/17155/16

провадження № 22-ц/818/2313/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Пилипчук Н.П., Маміної О.В.

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

скаржник - ОСОБА_1

особа дії якої оскаржуються - начальник Київського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

стягувач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 31 липня 2023 року постановлену у складі судді Демченко С.В.,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії начальника Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Пікалова О. В., в якій просив визнати його бездіяльність щодо закриття виконавчого провадження № 53552878 відповідно до вимог законодавства та щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 02 червня 2023 року протизаконною; зобов`язати його : закрити виконавче провадження № 53552878 не пізніше наступного дня, що починається за датою набрання чинності судового рішення за цією скаргою; скасувати арешт з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у АТ «Райффайзен Банк», який належить ОСОБА_1 ; повернути на картковий рахунок № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 та який відкритий у АТ «Райффайзен Банк», грошові кошти, які були списані з вказаного рахунку на користь Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) після 02 червня 2023 року у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначив, що 16 січня 2017 року заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за розпискою від 18 квітня 2013 року у розмірі 458 550 грн. 09 березня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа, виданого на виконання вищевказаного рішення, у зв`язку з чим 10 березня 2017 року державний виконавець відкрив виконавче провадження № 53552878 та наклав арешт на майно боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів. Зазначив, що оскільки станом на травень 2018 року жодних дій з боку державного виконавця у вищевказаному виконавчому провадженні здійснено не було, тому ОСОБА_2 вимушена була самостійно шукати вирішення ситуації, яка склалася на той час. 01 грудня 2020 року ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 звернулися до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) із заявою про затвердження мирової угоди. 07 грудня 2020 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло подання державного виконавця про затвердження мирової угоди на стадії виконання судового рішення. 22 січня 2021 року Київський районний суд м. Харкова було ухвалив рішення про затвердження мирової угоди від 01 грудня 2020 року. Вказана ухвала суду набрала законної сили 22 лютого 2021 року. Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний був винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 53552878. Однак жодних дій на виконання положень п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не вчинив. У подальшому заявник ОСОБА_1 дізнався про те, що на його картковий рахунок, відкритий в АТ «Райффайзен Банк», накладений арешт в межах виконавчого провадження № 53552878 на суму 504525 грн. Бездіяльність державного виконавця, на переконання заявника, суперечить положенням Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до кого у разі затвердження судом мирової угоди між стягувачем та боржником державний виконавець повинен був закрити виконавче провадження та скасувати арешти, накладені на майно та рахунки боржника та положенням Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану», яким передбачено виведення з-під арешту грошових коштів у сумі, яка протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України» на перше січня поточного календарного року. 02 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з вимогою розблокувати картковий рахунок, відкритий в АТ «Райффайзен Банк», але відповіді не отримав, при цьому 07 червня 2023 року з цього карткового рахунку були списані грошові кошти у розмірі 2000 грн. Заявник вважає, що його права, передбачені ст.ст. 27, 41, 46 Конституції України, - порушені та підлягають відновленню, у зв`язку з чим звернувся до суду зі скаргою.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 31 липня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено. Судове рішення мотивоване тим, що заявник не надав належних та допустимих доказів на підтвердження підстав скарги. Виконавчі дії вчинені у межах виконавчого провадження № 53552878 відповідають вимогам закону. А саме, на виконання вимог ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження зняв арешти з майна боржника та з коштів боржника. Крім цього, заявник не довів що гроші з його карткового рахунку були списані саме у межах виконавчого провадження № 53552878. При цьому суд звернув увагу заявника на те, що питання, пов`язані з виконанням постанови про стягнення виконавчого збору № 53552878 від 03 вересня 2018 року та постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій № 53552878 від 03 вересня 2018 року, які були виділені в окреме провадження не є предметом розгляду даної скарги.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив ухвалу скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити скаргу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суддя під час розгляду скарги порушила вимоги процесуального закону щодо строку розгляду скарги, що створило умови для державного виконавця щоб усунути порушення прав заявника. Постанову від 30.06.2023 про закриття виконавчого провадження N?53552878 державний виконавець Чорноморченко А.А. ухвалила лише тоді, коли у відповідності до ч.1 ст.450 Цивільного процесуального кодексу України її Скарга від 12.06.2023 вже мала бути розглянута судом. Скаржник зауважив, що прагнення Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) стягнути з нього виконавчий збір за свідоме перешкоджання виконанню рішення суду, яке протягом майже чотирьох років чинили посадовці цього органу, суперечить вимогам чинного законодавства України. Суд залишив поза увагою та не надав у своєму рішенні належної оцінки діям посадових осіб Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 Кримінального кодексу України. А саме не виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 20.06.2023, постановленої у провадженні №4-с/953/24/23 по справі №640/17155/16-ц, в частині зобов?язання надати матеріали виконавчого провадження №53552878 для огляду у судовому засіданні. В іншому апелянт посилався на доводи зазначені в скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зіміні його мотивувальної та ( або) резолютивної частини.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи 16 січня 2017 року заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за розпискою від 18 квітня 2013 року у розмірі 458550 грн, а також стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 4585,50 грн 50 коп.

28 лютого 2017 року Київський районний суд м. Харкова на виконання вищевказаного рішення суду видав виконавчий лист 640/17155/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу за розпискою від 18 квітня 2013 року у розмірі 458 550 грн.

10 березня 2017 року старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шепель О. Є. відкрив виконавче провадження № 53552878 щодо примусового виконання виконавчого листа № 640/17155/16-ц, виданого 28 лютого 2017 року Київським районним судом.

10 березня 2017 року у цьому виконавчому провадженні державний виконавець виніс постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1

03 вересня 2018 року у цьому виконавчому провадженні винесені постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 45855 грн. та витрат на проведення виконавчих дій у сумі 120 грн.

31 січня 2020 року, 14 серпня 2020 року, 15 листопада 2021 року, 09 серпня 2022 року та 29 травня 2023 року у вказаному виконавчому провадженні винесені постанови про арешт грошових коштів боржника.

09 серпня 2022 року винесена постанова про арешт майна боржника.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 січня 2021 року задоволено подання головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Колісник Г. Є. про затвердження мирової угоди на стадії виконання судового рішення по цивільній справі № 640/17155/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою та затвердженого мирову угоду від 01 грудня 2020 року, укладену у ВП № 53552878 між стягувачем ОСОБА_1 та боржником ОСОБА_2 .

Згідно резолютивної частини ухвали Київського районного суду м. Харкова від 22 січня 2021 року сторони погоджуються з тим, що відповідно до умов цієї мирової угоди вони дійшли згоди щодо повного та остаточного врегулювання будь-яких зустрічних претензій.

02 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з заявою щодо арешту коштів боржника та асткового розблокування карткового рахунку. Просив начальника служби частково розблокувати його картковий рахунок, відкритий в АТ «Райффайзен Банк» ( т. 10 а. с. 8).

30 червня 2023 року державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Черноморченко А.А. у виконавчому провадженні № 53552878 винісла постанову про закінчення виконавчого провадження якою припинена чинність постанови про арешт майна боржника ВП № 53552878 від 10 березня 2017 року та від 09 серпня 2022 року. Постанову про стягнення виконавчого збору № 53552878 від 03 вересня 2018 року та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій № 53552878 від 03 вересня 2018 року виділено в окреме провадження ( т.10 а.с. 70).

Постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Черноморченко А.А. від 30.06.2023 відкрито виконавче провадження у виконавчому провадженні № 72143700 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору. (т.10 а.с. 83 зворот)

Постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Черноморченко А.А. від 30.06.2023 відкрито виконавче провадження у виконавчому провадженні № 143700 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави витрат виконавчого провадження. ( т. 10 а.с. 84)

03 липня 2023 року державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виніс постанову якою зняті арешти з усіх рахунків, що належать ОСОБА_1 У межах викнавчого провадження № 53552878 ( т.10 а.с. 69).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби (частина перша та друга статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частини перша, друга статті 18 Закону України «Про виконавче провадження).

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом (частина п`ята статті 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 VIII від 02.06.2016 ( в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин) рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова. Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Відповідно до ч.4. ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404 VIII від 02.06.2016 ( надалі Закон № № 1404 VIII ) скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити :

1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається;

2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником;

3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина);

4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;

5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

З матеріалів справи вбачається, що скаржник звернувся до начальника Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова з заявою щодо арешту коштів боржника та часткового розблокування рахунку, в якій посилаючись на бездіяльність державних виконавців просив частково скасувати арешт належного йому карткового рахунку.

Вимоги ст.74 Закону № 1404 VIII не встановлюють строків розгляду скарг на дії державних виконавців начальником відділу державної виконавчої служби та обов`язку начальника надати скаржнику письмову відповідь за результатами розгляду його скарги.

Відповідно до ст. 12 Закону України « Про звернення громадян» ( в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) дія цього закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян встановлений законом України « Про виконавче провадження».

Посилання скаржника на не виконання начальником виконавчої служби вимог пунктів 2, 3 ст.59 Закону № 1404 VIII щодо знаття арешту з коштів на його рахунку не пізніше наступного робочого дня після його звернення з заявою від 02.06.2023 є необґрунтованим, оскільки умовою для скасування арешту у зазначений строк є надходження від банку документів, які підтверджують що на кошти, які знаходяться на рахунку заборонено звертати стягнення згідно з Законом № 1404 VIII.

В супереч вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України скаржник не надав суду даних про надходження від банку на адресу державної виконавчої служби вищезазначених документів.

З урахуванням цих обставин, доказів протиправної бездіяльності начальника відділу ДВС щодо скасування арешту та розгляду його заяви від 02.06.2023 у виконавчому провадженні № 53552878, яка порушувала б права стягувача, скаржником до суду надано не було.

Вимоги скаржника щодо зобов`язання начальника державної виконавчої служби закрити виконавче провадження № 53552878 та як наслідок скасувати арешт карткового рахунку задоволенню не підлягають, оскільки наданими суду доказами підтверджено, що станом на час вирішення спору допущені державними виконавцями порушення встановленого ст. 39 Закону № 1404 VIII строку вирішення питання про закінчення виконавчого провадження № 53552878 усунуті.

Оскільки за змістом скарги грошові кошти, які перебували на картковому рахунку № НОМЕР_1 були списано саме на користь Київського відділу державної виконавчої служби скарги, вимога скаржника про зобов`язання начальника виконавчої служби повернути зазначені кошти не відповідає змісту порушеного речового права заявника. Належним способом захисту права скаржника у спірних правовідносинах може бути вимога про стягнення безпідставно стягнутих коштів з відповідного відділу державної виконавчої служби. Проте зазначена вимога заявником не заявлена, як і не надані належні докази того, що грошові кошти з вищезазначеного карткового рахунку були стягнуті у межах виконавчого провадження № 53552878.

З огляду на зазначене суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, проте помилився в мотивах прийнятого рішення. Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а суду підлягає зміні, у задоволені скарги ОСОБА_1 належить відмовити з мотивів викладених у дійсній постанові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі залишення позовних вимог без задоволення з інших мотивів, судові витрати не підлягають перерозподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374,376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 31 липня 2023 року змінити. Викласти мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2024 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук