Справа № 487/4434/24
Провадження № 2/487/2070/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2024 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді - Притуляк І.О., за участю секретаря судових засідань Поліщук І.В. розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

20.05.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва, з позовною заявою до АТ «Перший Український Міжнарожний банк», третьої особи: приватного виконавеця ВО міста Києва Павелків Т.Л., в якій просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №9580 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. 20.03.2020 року про стягнення з неї на користь ПАТ «Перший Український Міжнарожний банк», правонаступником якого є АТ «Перший Український Міжнарожний банк» заборгованість за кредитним договором №101 від 25.04.2018 року у розмірі 34083,64 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що виконавчий напис вчинено на кредитному договорі, який не посвідчено нотаріально. В момент вчинення виконавчого напису нормативно-правовий акт, який допускав вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних договорах, був визнаний незаконним та нечинним. Також зазначає, що нотаріусом не перевірена безспірність заборгованості. Вищевказане стало підставою для звернення до суду з позовом.

Ухвалою судді від 06.06.2024 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

11.06.2024 року, представник АТ «ПУМБ» - Бойченко Д. подав заяву про визнання позову в порядку ст. 206 ЦПК України, у зв`язку із чим просив, стягнути з відповідача лише 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору, а інші 50 відсотків повернути позивачу з державного бюджету. Розгляд справи просив провести за його відсутності.

До підготовчого судового засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просила провести за її відсутності, позов задовольнити.

Суд, дослідивши подані сторонами заяви, вважає про існування достатніх правових підстав, для прийняття рішення по справі в порядку ч.3 ст.200 ЦПК України.

Враховуючи позицію представника відповідача, який не бажає приймати участь у судовому засіданні, та є фахівцем у галузі права, суд вважає, його таким, що обізнаний з наслідками подання ним заяви про визнання позову, визначеними ч.3 ст.200 ЦПК України.

Таким чином, підстав для відмови у прийняті заяви представника відповідача АТ «ПУМБ» - Бойченко Д. про визнання позову, визначених положеннями ч.4 ст.206 ЦПК України, судом не встановлено.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 12 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. (Далі приватний нотаріус) вчинено виконавчий напис № 9580, про стягнення з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є боржником за Кредитним договором №101 від 25.04.2018 року, укладеним із ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за Кредитним договором №101 від 25.04.2018 року.

Стягнення заборгованості проводиться за період з 26.12.2018 року по 18.12.2019 року.

Сума заборгованості складає 34083,64 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 4999,82 грн., прострочена заборгованість за комісією 13998,05 грн., прострочена заборгованість за процентами 0,82 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту, 14167,39 грн., строкова заборгованість за комісією 917,47 грн., строкова заборгованість за процентами 0,09 грн.,

За вчинення виконавчого напису з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний банк» підлягає стягненню сума в розмірі 250, 00 грн.

Загальна сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний банк» складає 34333,64 грн.

02.04.2020 року, на підставі вищевказаного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва, Юхименко О.Л., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61696016.

21.04.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва, Юхименко О.Л. у виконавчому провадженні № 61696016 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Перевіряючи наявність підстав для задоволення позову суд враховує, що відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку).

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість (пункт 5 Глави 16 Розділу ІІ Порядку).

Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Отже, підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17.

Однак Банк не надав суду жодних доказів безспірності заборгованості, при тому, що позивач не погоджується з боргом.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед відповідачем на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною.

Більш того, при вчиненні спірного виконавчого напису приватний нотаріус керувався зокрема пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172.

Пунктом 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), передбачено, що для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.".

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін.

Резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі N 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" від 24 листопада 2017 року N 92.

Тобто, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Отже, на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису (12 березня 2020 року) п. 2 Переліку, яким керувався приватний нотаріус, був визнаний незаконним та не підлягав застосуванню. Приватний нотаріус не врахував, що на цей час не передбачалось вчинення виконавчих написів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних договорів, не посвідчених нотаріально.

Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17.

Кредитний договір №101 від 25.04.2018 року, на якому вчинено спірний виконавчий напис, не посвідчений нотаріально, що, враховуючи наведене вище, дає підстави для визнання цього виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (Постанова ВП Верховного Суду від 21.09.2021 № 910/10374/17).

Отже, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна правова норма викладена в ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір".

З урахуванням визнання відповідачем позову на стадії підготовчого провадження, відповідно до визначених норм процесуального закону, суд вважає за необхідне прийняти рішення про повернення ОСОБА_1 п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого за квитанцією № від 07.05.2024 року у розмірі 610,60 грн..

Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 610,60 грн..

Керуючись ст.ст. 200, 206, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 9580 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталею Станіславівною 12 березня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є боржником за Кредитним договором №101 від 25.04.2018 року, укладеним із ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» заборгованості за Кредитним договором №101 від 25.04.2018 року, за період з 26.12.2018 року по 18.12.2019 року, яка складає 34083,64 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 4999,82 грн., прострочена заборгованість за комісією 13998,05 грн., прострочена заборгованість за процентами 0,82 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту, 14167,39 грн., строкова заборгованість за комісією 917,47 грн., строкова заборгованість за процентами 0,09 грн..

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 610,60 грн..

Зобов`язати фінансовий орган - Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області (54055,м.Миколаїв,пр.Центральний,141-В) повернути ОСОБА_1 сплачений судовий збір за квитанцією № від 07.05.2024 року у розмірі 610,60 грн. (шістсот десять гривень шістдесят копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1

Відповідач: Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», місцезнаходження: вул. Андріївська, 4 м.Київ, Код

Третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна, місце знаходження вул.Златоустівська, 55 офіс 61,62 м.Київ,.

Головуючий суддя: І.О. Притуляк