Провадження № 2/369/1768/24
РІШЕННЯ

Іменем України

28.11.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі судового засідання Липченко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Орган опіки та піклування Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області, третя особа: Бучанський відділ держаної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському району Київської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 треті особи: Бучанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Орган опіки та піклування Гостомельської селищної військової адміністрація Бучанського району Київської області про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини.

Свої вимоги мотивував тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з серпня 2007 року. За цей час відповідачка народила дітей: ОСОБА_3 , 2014 року народження, ОСОБА_4 , 2016 року народження, та ОСОБА_4 , 2021 року народження. Оскільки вони перебували у зареєстрованому шлюбі, тому його записали їх батьком.Але нещодавно відповідачка повідомила, що він не є їх батьком, з дітьми відсутнє кровне споріднення. Беручи до уваги зазначену обставину позивач бажає оспорити своє батьківство у судовому порядку.

Просив суд: виключити з актового запису № 47 вчиненого 01.09.2014 року Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районні Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києві) про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису № 13 вчиненого 16.06.2016 року Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районні Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києві) про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та з актового запису № 25 вчиненого 19.06.2021 року Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районні Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києві) про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомості про ОСОБА_1 , як батька дітей.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2023 року, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи: Бучанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Орган опіки та піклування Гостомельської селищної військової адміністрація Бучанського району Київської області про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини, залишено без руху.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 серпня 2023 року, було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Бучанський відділ держаної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському району Київської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Орган опіки та піклування Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2024 року, було призначено судову експертизу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Бучанський відділ держаної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському району Київської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Орган опіки та піклування Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини. Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 лютого 2024 року, було відновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Бучанський відділ держаної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському району Київської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Орган опіки та піклування Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 березня 2024 року, було призначего судову молекулярно-генетичну експертизу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Бучанський відділ держаної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському району Київської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Орган опіки та піклування Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини. Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 серпня 2024 року, було відновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Бучанський відділ держаної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському району Київської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Орган опіки та піклування Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини.

ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідачка ОСОБА_2 померла (актовий запис про смерть №596 від 20 липня 2024 року, складений Бучанським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському району Київської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

За ч. 1 ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Згідно з ч.4 ст.24 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Процесуальне правонаступництво між позивачем та його спадкоємцями у порядку ст. 55 ЦПК України допускається, якщо на момент відкриття провадження у справі цивільна правоздатність відповідача не припинилася.

За ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі смерті особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Оскільки позовні вимоги стосуються особистих прав, що нерозривно пов`язано з особою спадкодавця, тому провадження по справі в частині відповідача ОСОБА_2 підлягає закриттю.

Для захисту інтересів дитини, за клопотанням позивача, суд залучає у якості відповідача Орган опіки та піклування Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області.

У судове засідання 16 вересня 2024 року учасники процесу не з`явились, про дату, час та місце його проведення повідомлялись належним чином.

Представник позивача адвокат Нікушина В.С., направила на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Також подали заяву про залишення позовних вимог щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без розгляду.

Відповідач в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Подали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Представник Третьої особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Бучанський відділ держаної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському району Київської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно ч. 1 ст.223ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику)учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши наведені в позовній заяві доводи та перевіривши матеріали справи, суд установив наступне.

11 серпня 2007 року між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2 (прізвище до шлюбу ОСОБА_7 ) зареєструвано шлюб у Виконавчому комітеті Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №32, про що було видано Свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 від 11.08.2007 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2023 року шлюб між сторонами було розірвано (№369/11580/23).

За час спільного подружнього життя до моменту фактичного припинення шлюбних відносин, ОСОБА_2 народила дітей: сини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3

ОСОБА_1 зі слів відповідача стало достовірно відомо, що у позивача з дітьми відсутнє кровне споріднення.

Через зазначену обставини, позивач вважає, що актові записи про народження дітей, в яких ОСОБА_1 записаний батьком - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 не відповідають дійсності. У зв`язку з цим позивач оспорює своє батьківство у судовому порядку.

З метою підтвердження відсутності кровного споріднення між ОСОБА_1 та дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було проведено судову молекулярно-генетичну експертизу.

Так, згідно Висновку експерта від 18.07.2024 року №СЕ-19/111-24/24575-БД за результатами проведеної судової молекулярно-генетичної експертизи, зроблені висновки, відповідно до яких ОСОБА_1 не може бути біологічним батьком ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , виключається.

Дослідивши надані суду докази, вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України, що передбачено ч. 1 ст. 121 СК України.

Відповідно до ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Стаття 136 СК України визначає, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (ч. 2).

Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Згідно п.2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до п. 2.16.4 Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Згідно роз`яснень, викладених в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 761/10732/16-ц (провадження № 61-29614св18) Верховний Суд зазначив про те, що враховуючи обставини справи, чутливість правовідносин, в яких виник спір, встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатись об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно- генетичної) експертизи, навіть у випадку визнання позову про визнання батьківства відповідачем.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення ЄСПЛ у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

19 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «М. Т. проти України» («M.T. v. Ukraine», заява № 950/17) (далі також - Рішення), у якому звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (див. рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» («Kautzor v. Germany», заява № 23338/09), та від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» («Ahrens v. Germany», заява № 45071/09, § 74)). Суд встановлював порушення статті 8 Конвенції, коли національні органи влади відмовляли у розгляді позову ймовірного біологічного батька про встановлення його батьківства, лише пославшись на визнання батьківства іншим чоловіком та не розглянувши при цьому фактичні обставини справи (див. рішення ЄСПЛ від 18 травня 2006 року у справі «Ружанські проти Польщі» («Rozanski v. Poland», заява № 55339/00, § 78). На противагу, стаття 8 Конвенції не була порушена у випадах, коли національні органи влади відмовляли у розгляді такого позову після ретельного вивчення інтересів зацікавлених осіб, приділивши особливу увагу інтересам дитини та не проігнорувавши при цьому інтереси ймовірного біологічного батька (див. рішення ЄСПЛ від 12 лютого 2013 року у справі «Кріштіан Барнабас Тот проти Угорщини» («Krasztian Barnabas Tot v. Hungary», заява № 48494/06, § 33-38)) (§ 24 Рішення).

Оскільки висновком судової експертизи підтверджена відсутність кровного споріднення між позивачем та Вітаєм, 2014 року народження, ОСОБА_4 , 2016 року народження, тому вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Щодо заяви про залишення частини позовних вимог без розгляду.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Відповідно до положень частин 2, 3 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Оскільки заявник просить залишити позов в частині ОСОБА_4 , 2021 року народження, без розгляду, дана вимога відповідає вимогам діючого законодавства, тому суд вважає можливим залишити частину позовних вимог без розгляду, задовольнивши при цьому подану заяву.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст.12, 81, 200, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Виключити з актового запису № 47 вчиненого 01.09.2014 року Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районні Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києві) про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про ОСОБА_1 , як батька дитини.

Виключити з актового запису № 13 вчиненого 16.06.2016 року Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районні Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києві) про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про ОСОБА_1 , як батька дитини.

Провадження по справі в частині відповідача ОСОБА_2 закрити.

Позовні вимоги про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , залишити без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28 листопада 2024 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ