про залишення позовної заяви без руху
02 грудня 2024 року м. Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Романько О.О., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно, -
27.11.2024 позивач ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Чоп`яка В.М., через систему «Електронний суд» (сформовано 26.11.2024) звернулася до суду з позовною заявою до Запорізької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Однак, ознайомившись із вказаною позовною заявою та доданими матеріалами, приходжу до висновку, що подана позовна заява не відповідає вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Відповідно до п. 4 та п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Так, позивач звертаючись до суду з вказаною позовною заявою, просить визнати право власності на спадкове майно, а саме, на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , після смерті сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до вимог чинного цивільного законодавства України, визнання права власності на спадкове майно обумовлено відповідними підставами та предметом доказування, після відмови нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка полягає, наприклад, у відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, неможливості визначити частку спадкового майна, тощо.
Як убачається, позивач звернулася до суду з цим позовом, долучивши постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану частину квартири, у зв`язку із тим, що позивачем пропущено встановлений законом строк на подачу заяви про прийняття спадщини.
Крім того, викладені у позовній заяві обставини свідчать про наявність вирішення питання про встановлення факту проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Отже, позовні вимоги позивача не узгоджуються з викладеними у позовній заяві обставинами, що свідчить про порушення вимог щодо обґрунтування вимог, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Таким чином, виходячи із вищевикладеного у сукупності, позивачу слід визначитися з характером спірних правовідносин, та нормою права, яка підлягає застосуванню та привести свою позовну заяву у відповідність до відповідних вимог цивільного та цивільно-процесуального законодавства України.
При цьому було зазначено про неможливість у порядку окремого провадження встановити факт виникнення права на спадкове майно внаслідок прийняття спадщини через спільне постійне проживання на час відкриття спадщини, оскільки відповідно до приписів ч. 1 ст. 315 ЦПК України, в порядку окремого провадження можна встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, у даному ж випадку позивач та спадкодавець не проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина.
Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Предмет позову становить матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен постановити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер і бути в юрисдикції судового органу. Змістом позову є спір про право або спір про факт.
Тобто предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів.
Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду розглянув справу № 909/243/18, в якій акцентував увагу на відмінностях між поняттями «предмет спору» та «предмет позову». Зокрема, ВС зазначив, що предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.
Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо воно невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна. Визначення місця відкриття спадщини важливе тому, що саме за ним здійснюються заходи щодо охорони спадкового майна та видаються свідоцтва про право на спадщину.
Здійснення права на спадкування полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Під прийняттям спадщини слід розуміти вчинення спадкоємцем дій, що виражають його волю на отримання спадщини. Прийняття спадщини можливе у два способи:
1) шляхом мовчазного прийняття (пасивна поведінка спадкоємця);
2) шляхом подачі заяви про прийняття спадщини (активна поведінка).
Можливість прийняття спадщини шляхом пасивної поведінки передбачена ст. 1268 ЦК, згідно з положеннями якої спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він мешкав разом з померлим та протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Якщо спадкодавець протягом вказаного строку подав заяву про відмову від спадщини, вважається, що він відмовився від спадщини. Спадкоємці, які фактично прийняли спадщину, також мають подати заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Прийняття спадщини шляхом подання нотаріусу заяви про її прийняття передбачене ст. 1269 ЦК. Для прийняття спадщини встановлюється шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини.
Якщо спадкоємець протягом вказаних вище строків не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, він має право звернутися до суду з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. У разі встановлення судом наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини (тривале відрядження, хвороба тощо), він визначає додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Враховуючи наведені обставини, спадкоємець відповідно до положень ч. 1 ст. 1269 ЦК протягом шести місяців повинен подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. У випадку пропуску ним вказаного терміну, він може у судовому порядку ставити вимогу про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Враховуючи наведені норми цивільного закону, можна також зробити висновок, що закон не вимагає від спадкодавця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, оскільки така умова прийняття спадщини прямо визначена у законі лише для спадкоємця, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем.
Так, закон не зобов`язує спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, подати заяву про прийняття спадщини, оскільки умовою прийняття ним спадщини є лише відсутність відмови від неї.
Тобто, якщо протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця (ст.1220 ЦК) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявив про відмову від спадщини, після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини він може одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, подавши відповідну заяву (ст.ст. 1296-1298).
Як вже зазначалося, то відповідно до наданої до позову копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.10.2024 № 839/02-31 приватний нотаріус Запорізького нотаріального округу Коноваленко О.В. розглянувши документи, які були надані ОСОБА_1 , прийняла до уваги те, що позивач та її син були зареєстровані за різними адресами, і тому мати вважається такою, яка не прийняла спадщину, оскільки не звернулася після смерті ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк. Нотаріусом роз`яснено право на звернення до суду з питання про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
В свою чергу, представник позивача в позові зазначає про доведеність такого факту як фактичне прийняття позивачем спадщини через спільне проживання з ОСОБА_4 на день його смерті, що можуть підтвердити свідки.
Коли та ким був встановлений такий факт з позову не вбачається.
Так, передбачена така можливість щодо встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України шляхом звернення до суду в порядку окремого провадження. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 23 Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. У випадку якщо буде вбачатися спір про право, він має розглядатися в позовному провадженні за участі всіх зацікавлених осіб (позивач, відповідач, треті особи).
На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 205/2102/19-ц.
В своїй позовній заяві позивач стверджує про доведення такого факту, і окремої вимоги щодо цього не висуває.
Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до постанова КЦС ВС від 26 квітня 2023 у справі № 204/1052/20 щодо факту відсутності реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця при прийняття спадщини від постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
Згідно п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.
Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду (наприклад, встановлення права власності на земельну ділянку). По суті, цей пункт є відображенням прохальної частини позовної заяви.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, звертаючись до суду, позивач самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Своєю чергою, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Про це йдеться в постанові ВП ВС від 22 лютого 2024 року у справі № 990/150/23.
Із цих законодавчих положень випливає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до суду, має зазначити в позовній заяві: хто порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.
Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.
Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.
Під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем способи судового захисту свого права, свободи чи інтересу, які повинні формулюватися максимально чітко і зрозуміло. Обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти з настанням яких суб`єкти вступають між собою у спірні правовідносини. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, складають підставу позову.
Таким чином, зі змісту позову вбачається наявність як невстановленого в передбаченому порядку факту спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, так і пропущення строку такого спадкоємця щодо звернення з заявою про прийняття спадщини.
Разом з тим, право власності спадкодавця ОСОБА_4 на 1/4 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , виданим ЗАТ «Запоріжбуд» 09.03.1998 та зареєстроване ОП ЗМБІ 24.03.1998 в книзі № НОМЕР_1 за р№ НОМЕР_2 . Відомостей щодо оспорювання його права власності на таке майно або втрати вказаного свідоцтва в позові не зазначено.
Також, приватний нотаріус в своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії не вказував такої підстави для відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом як відсутність правовстановлюючого документа.
Окремо, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
З позовом до суду звертається позивач як мати спадкодавця ОСОБА_4 .
Відповідачем зазначено Запорізьку міську раду, оскільки інших спадкоємців немає.
При цьому, з позову слідує, що на день смерті зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 була адреса: АДРЕСА_3 , хоча фактично він проживав з позивачем, батьком та сестрою разом у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 . Таким чином, за логікою позивача, можна стверджувати, що обоє батьків фактично прийняли спадщину після свого сина.
Тому, обставини щодо відсутності інших спадкоємців підлягають уточненню. При цьому, витребування спадкової справи у нотаріуса, не вичерпає таке питання.
Вказані недоліки перешкоджають суду вирішити питання про прийняття вказаної позовної заяви та відкриття провадження у справі.
Право на звернення до суду не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. За таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватися порядку (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21.12.1975 року).
Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Враховуючи викладене, позовну заяву слід залишити без руху і надати позивачу строк у десять днів з дня вручення (отримання) ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків, шляхом подання суду оновленої позовної заяви із зазначеними недоліками, зазначеними у цій ухвалі.
В іншому випадку заява буде вважатися неподаною і буде повернута заявнику.
Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 353 ЦПК України, суддя, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно залишити без руху.
Надати позивачу ОСОБА_1 та її представнику строк для усунення вказаних недоліків позову терміном 10 (десять) календарних днів з дня вручення (отримання) ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Роз`яснити позивачу та її представнику, що у разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута.
Ухвала набирає законної сили негайно після її складення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. За правилами ст.353 ЦПК України, ухвала про залишення позовної заяви без руху окремо від рішення суду не оскаржується.

Суддя: О.О. Романько