Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) в м. Житомирі цивільну справу № 295/15207/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 29 квітня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Кулініча Я.В. у м. Овручі

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 30594-01/2022 в розмірі 19 745,10 грн., за кредитним договором № 5432201 в розмірі 27 608,00грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 31.01.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 30594-01/2022. При укладенні договору позики були передбачені всі його істотні умови, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. На підставі Договору про відступлення права вимоги № 13012023 від 13.01.2023, укладеного між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023, ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 19 745,10 грн., з яких: 8700,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 11045,10 грн. сума заборгованості по відсоткам; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею.

25.01.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5432201. На підставі Договору про відступлення права вимоги № 19062023 від 19.06.2023, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з поверненням боргів», у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 19062023 від 19.06.2023, ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 27608 грн., з яких: 8000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 19608 грн. сума заборгованості по відсоткам; 0,00 грн - сума заборгованості за пенею, штрафами.

Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора. Відтак, зазначав, що відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за договором № 30594-01/2022 в розмірі 19 745,10 грн та за кредитним договором № 5432201 в розмірі 27 608,00 грн. Враховуючи вищевикладене позивач просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 29 квітня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 30594-01/2022 у розмірі 19745,10 грн., заборгованість за кредитним договором № 5432201 у розмірі 27608,00грн. та понесені судові витрати в сумі 2684,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем не надано жодних доказів того, що ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Авентус Україна» дійсно надали кошти у зазначеному у договорах розмірі. Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача відсотків у розмірі 19608,00грн та у розмірі 11045грн. 10коп, позивачем у позові не обґрунтовано порядок та підстави нарахування заборгованості, не вказано, за який період та у якому порядку нараховані відсотки, обґрунтованих розрахунків відсотків до позову не долучено, що позбавляє суд можливості встановити обгрунтованість нарахування зазначених складових заборгованості, яку ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить стягнути з відповідача. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов?язаний виконати свій обов?язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. Водночас із наданих до суду позивачем документів не вбачається порядку визначення суми заборгованості за тілом кредиту та суми нарахованих процентів.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 31.01.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 30594-01/2022, який підписано електронним підписом шляхом введення коду W0126, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 8700,00 грн. строком на 25 днів, тобто до 24.02.2022, зі сплатою 182,5% річних від суми кредиту в розрахунку 0,50 % на добу.

13.01.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК» «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №13012023, за умовами якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

З акту прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу №13012023 від 13.01.2023, витягу з Реєстру прав вимоги до договору факторингу №13012023 від 13.01.2023 та розрахунку заборгованості видно, що станом на 30.09.2024 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 19745,10 грн., з яких 8700 грн. - за основною сумою боргу; 11045,10 грн. - за відсотками.

25.01.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5432201, який підписано електронним підписом, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону, відповідно до паспорту споживчого кредиту банк надав відповідачу кредит у сумі 8000,00 грн. строком на 360 днів, за стандартною процентною ставкою 1,90% річних, періодичність внесення платежів - кожні 30 днів.

19.06.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК» Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №19062023, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

З акту прийому-передачі Реєстру боржників №1 за Договором факторингу №19062023 від 19.06.2023, витягу з Реєстру прав вимоги до договору факторингу №19062023 від 19.06.2023 та розрахунку заборгованості (картки обліку договору) видно, що станом на 30.09.2024 заборгованість відповідача за кредитним договором №5432201 становить 27608 грн., з яких 8000 грн. - за основною сумою боргу; 19608 грн. - за відсотками.

З копії підтвердження АТ «ПУМБ» № КНО-20./4/78 від 23.06.2023 видно, що 25.01.2022 грошові кошти у розмірі 8000,00грн. були зараховані клієнту на картку НОМЕР_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач умови кредитних договорів добровільно не виконує, встановивши, що позивач набув права вимоги до відповідача, суд вважав, що з нього слід стягнути вказану заборгованість.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору № 30594-01/2022 за кредитного договору № 5432201. Зазначені договори недійсними не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Таким чином, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність договору № 30594-01/2022 між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та договору № 5432201 між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна».

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Щодо кредитного договору № 30594-01/2022 від 31.01.2022 року

У справі встановлено, що 31.01.2022 ОСОБА_1 підписав договір № 30594-01/2022 електронним підписом одноразовим ідентифікатором та паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримав кредит на наступних умовах: розмір кредиту 8700,00 грн., строк кредитування 25 календарних днів, процентна ставка 182,5 річних (0,50 % на добу), тип процентної ставки - фіксована, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом - 9787,50 грн., реальна річна процентна ставка - 499,71 %.

Відтак, сторони погодили істотні умови договору позики, а саме розмір кредиту -8700,00 грн., строк кредитування - 25 календарних днів та відсоткову ставку у розмірі 0,5 % на кожен день користування кредитом.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.

Відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 8700,00 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції стягуючи відсотки в сумі 11045,10 грн, обчислив їх на день набуття ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за договором позики (13 січня 2023 року), що є помилковим з огляду на наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 25 днів.

Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять.

Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору становить 1087,50 грн за період з 31.01.2022 по 24.02.2022, виходячи з розрахунку: 8700,00 грн (тіло кредиту) х 0,5 % (базова відсоткова ставка) х 25 днів (строк позики).

Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.

Відтак, надані позивачем розрахунок заборгованості та витяг з реєстру боржників до договору факторингу не можуть вважатися належними доказами на підтвердження наявності заборгованості по відсоткам в сумі 1087,50 грн.

Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що ОСОБА_2 повернув кредитні кошти, отримані ним на підставі договору позики № 30594-01/2022 від 31.01.2022 року, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками у сумі 1087,50 грн.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні із зменшенням суми стягнутих відсотків за договором позики № 30594-01/2022 від 31.01.2022 року з 11045,10 грн до 1087,50 грн.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду першої інстанції в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами не відповідають обставинам справи, відтак рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

Щодо кредитного договору № 5432201 від 25.01.2022 року

У справі встановлено, що 25.01.2022 ОСОБА_1 підписав договір №5432201 електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписав та паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримав кредит на наступних умовах: розмір кредиту 8000,00 грн., строк кредитування 360 календарних днів, процентна ставка 693,50 річних (1.90 % на добу), тип процентної ставки - фіксована, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом - 62720,00 грн., реальна річна процентна ставка - 24079,41 %.

Відтак, сторони погодили істотні умови договору позики, а саме розмір кредиту -8000,00 грн., строк кредитування - 360 календарних днів та відсоткову ставку у розмірі 1,90 % на кожен день користування кредитом.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.

Відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 5432201 від 25.01.2022 року у сумі 27608,00 грн.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За звернення до суду із позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн, позов задоволено на 78,9 % (ціна позову 47353,10 грн, задоволено 37395,50 грн х 100% : 47353,10 грн). Відтак, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2117,67 грн (2684х 78,9%).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 4542 грн, вимоги апеляційної скарги задоволені на 21,1%, а тому з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 958,3 грн (4542 грн х 21,1%).

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 29 квітня 2024 року змінити в частині стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором № 30594-01/2022 від 31.01.2022 року, зменшивши розмір стягнутих відсотків з 11045,10 грн до 1087,50 грн та судового збору з 2684 грн до 2117,67 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 958,30 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді