справа № 691/760/24
провадження № 2/691/435/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі:

головуючого судді Савенко О.М.

з участю секретаря судових засідань Шмунь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Городище Черкаської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 03 березня 2024 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 , було укладено письмовий договір позики, на підставі якого в той же день їй були позичені грошові кошти у розмірі 41 197,00 грн., які вона зобов`язалась повернути на першу вимогу позивача. На підтвердження укладення договору позики, відповідачем, 03 березня 2024 року було особисто написано розписку про отримання в борг грошових коштів у розмірі 41 197, 00 грн. У розписці зазначені сторони зобов`язання, грошова сума, яку відповідач зобов`язується повернути позивачу та особистий підпис позичальника. 17 травня 2024 року на адресу відповідача була направлена вимога про повернення нею боргу в сумі 41 197, 00 грн у термін до 27 травня 2024 року, який був кінцевим терміном сплати відповідачем суми боргу за вищезазначеним договором позики. Остільки, позичальник своє зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, прийнято рішення звернутися в суд з позовом, для захисту порушених прав та інтересів (1-3).

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 10 липня 2024 року у цивільній справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче засідання з викликом сторін до суду, з наданням відповідачу часу для подачі відзиву, пред`явлення зустрічного позову, подання письмових пояснень (а.с.16).

31 липня 2024 року ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області підготовче провадження у цивільній справі закрите та призначено судовий розгляд по суті (а.с.25).

В судове засідання 19 листопада 2024 року, позивач ОСОБА_1 та представник позивача, адвокат Кундас В.А., інформовані, не прибули, представник позивача подала заяву від 29 липня 2024 року за вхідним №ЕС-4127/24 про розгляд справи без участі позивача та представника (а.с.20).

Відповідач ОСОБА_2 , будучи повідомлена належним чином, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження, ухвали про закриття підготовчого провадження і призначення судового розгляду, судових повісток, отриманих особисто, що підтверджується поштовими трекінгами від 30 липня 2024 року №732, від 24 вересня 2024 року №7216, від 16 жовтня 2024 року №6283, від 18 листопада 2024 року №283, розміщення 31 липня 2024 року, 24 вересня 2024 року, оголошень про виклик до суду на офіційному веб-порталі «Судова влада України» за веб-адресою: https://gd. ck. court. gov. ua., у судове засідання не прибув, причину своєї неявки суду не повідомив, як і не надіслав заяв чи то клопотань про розгляд справи у його відсутність або перенесення розгляду (а.с.18, 24, 26, 27, 36, 39).

Місце реєстрації відповідача ОСОБА_2 підтверджується довідкою виконавчого комітету Городищенської міської ради від 07 липня 2024 року №01-02-31/3870 (а.с.19).

З врахуванням вищезазначеного, суд, прийшов до висновку про можливість судового розгляду цивільної справи 19 листопада 2024 року у відсутності позивача ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2 , остільки їх неявка не перешкоджає розгляду по суті, у їх відсутність, як таких, що належно інформовані про судовий розгляд. При прийнятті такого рішення суд, орієнтований і на судову практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.Так, згідно п. 41 рішення Європейського Суду з прав людини «Пономарьов проти України» заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, п.27 рішення «Олександр Шевченко проти України» заява № 8371/02 від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» заява №50966/99 від 14 жовтня 2003 року).

Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, вивчивши зміст клопотання представника позивача ОСОБА_3 про розгляд у її відсутність і позивача ОСОБА_1 , враховуючи належне повідомлення відповідача ОСОБА_2 за місцем реєстрації, відсутність відзиву, заперечення, чи то клопотань про необґрунтованість позовних вимог, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частиною 1 ст.16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, окрім іншого, визнання права.

Відповідно до ст.6 Європейської Конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13, зазначеної Конвенції, на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості, п. 2 ч.1 ст. 1046 ЦК України. Особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, наданого 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Судом встановлено та підтверджується доказами у справі, що згідно паспорта громадянина України Серії НОМЕР_1 , відповідач ОСОБА_2 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України (а.с.6-8). Відповідно до довідки виконавчого комітету Городищенської міської ради від 07 липня 2024 року №01-02-31/3870 про реєстрацію місця проживання особи, відповідач ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_1 , що підтверджується і записом у паспорті громадянина України Серії НОМЕР_1 виданим на ім`я ОСОБА_2 (а.с.6-8, 19). Згідно оригіналу розписки від 03 березня 2024 року, відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 , грошові кошти у розмірі 41197 грн. 00 коп., при цьому претензій до цілісності та якості купюр не мала (а.с.29). Грошові кошти (позику), відповідач ОСОБА_2 зобов`язалася повернути на першу вимогу позикодавця (а.с.29). Вказана розписка написана та підписана власноручно відповідачем ОСОБА_2 в день отримання позики - 03 березня 2024 року (а.с.29). Відповідач ОСОБА_2 , підписавши розписку від 03 березня 2024 року, погодилася з усіма її умовами, які були письмово зафіксовані, а саме розмір суми грошових коштів, спосіб та строк повернення (а.с.29). Позивачем ОСОБА_1 , 17 травня 2024 року на адресу відповідача ОСОБА_2 була направлена вимога про повернення боргу, згідно розписки від 03 березня 2024 року в сумі 41 197, 00 грн у термін до 27 травня 2024 року, який був кінцевим терміном сплати суми боргу (а.с.9-10). Вимога позивача про повернення боргу, згідно розписки від 03 березня 2024 року, залишилась без виконання (а.с.9-10), суму боргу відповідач ОСОБА_2 повернула не в повному обсязі.

Відповідно дост. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський Суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Згідно вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення суми боргу, що є істотним порушенням договору позики, укладеного між сторонами, оскільки позивач внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати суму виданої позики, на що він розраховував при укладенні договору, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборговану суму відповідно до умов договору позики, оскільки протилежного відповідач до суду не спростував.

До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову та протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, тому суд розглянув цивільну справу в межах пред`явлених вимог і на підставі поданих стороною доказів, які оцінивши, прийшов до висновку про їх задоволення в повному обсязі.

Заходи забезпечення позову судом не вживалися.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо позовних вимог про стягнення судових витрат у виді сплаченого судового збору та правничої допомоги, суд бере до уваги наступне.

Так, позивачем, згідно ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» сплачено судовий збір в розмірі 968, 80 грн., що підтверджується квитанцією про сплату №6BUA-E3Z6-4S4E від 08 липня 2024 року (а.с.4), які суд стягує з відповідача у повному обсязі, на користь позивача, згідно ст. 141 ЦПК України, так як вважає їх підтвердженими у відповідності із цивільно процесуальним законодавством України.

Витрати позивача на професійну правничу допомогу складають 2 000,00 грн. відповідно до замовлення за надання правничої допомоги від 01 липня 2024 року, акту про надання професійної правничої допомоги від 04 липня 2024 року, квитанції до прибуткового ордеру №5/2 від 01 липня 2024 року (а.с.11-12).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд з`ясував склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, які є співмірними із складністю справи та відповідають критерію реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру та згідно вимог ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановив інформацію щодо адвоката, який таку допомогу надавав згідно наданих доказів. При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд виходить із встановлення їх дійсності та необхідності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Так, Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського Суду з прав людини від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» вказав, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

Згідно ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі: задоволення позову - на відповідача; відмови в позові - на позивача; часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З вище наведеного вбачається, що представникам позивача надано докази та документально підтверджено витрати на правничу допомогу, у зв`язку з розглядом цивільної справи в суді, заяв про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду не надходило, тому понесені витрати позивачем в розмірі 2000 грн., підлягають до задоволення, як обгрунтовані.

Позовні вимоги підтверджуються: копією паспорта громадянина України Серії НОМЕР_1 ; довідкою виконавчого комітету Городищенської міської ради від 07 липня 2024 року №01-02-31/3870 про реєстрацію місця проживання особи; оригіналом розписки від 03 березня 2024 року; копією вимоги про повернення боргу, згідно розписки від 03 березня 2024 року; копією замовлення на надання правничої допомоги від 01 липня 2024 року; копією акту про надання професійної правничої допомоги від 04 липня 2024 року; копією квитанції до прибуткового ордеру №5/2 від 01 липня 2024 року; квитанцією про сплату №6BUA-E3Z6-4S4E від 08 липня 2024 року.

Керуючись ст.ст.2, 3, 4, 5, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 141, 263, 264, 265, 273,293, 315,352, 354 ЦПК України, ч. 1 ч.2 ст.16, ст.328, ч.1 ст.509, 525, ч.1 ст.526, 610, ч.1 ст. 626, 627, 628, 629, ч.1 ст.638, ч.2 ст.640, ч.1 ст.1046, ст.1047, ч.1 ст.1049 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , заборгованість за розпискою від 03 березня 2024 року в розмірі 24 197 (двадцять чотири тисячі сто дев`яносто сім) грн. 00 коп..

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , по сплаті судового збору, в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн..

Копію рішення суду направити учасникам справи, для відому.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи можуть ознайомитись з текстом судового рішення, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - https://gd. ck. court. gov. ua.

Відомості про сторін:

Позивач: особа 1 - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_2 .

Представник позивача: особа 2 адвокат Кундас Вікторія Андріївна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000664 від 23 червня 2023 року, юридична адреса АДРЕСА_3 .

Відповідач: особа 3 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Суддя О. М. Савенко