Справа № 505/846/24
Провадження № 2/505/1590/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2024 Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Івінського О.О.

секретаря судового засідання Мароли К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Подільської міської ради Подільського району Одеської області про виділ в натурі частини житлового будинку, визнання права власності та припинення права спільної часткової власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 29 лютого 2024 року звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 , Подільської міської ради Подільського району Одеської області, та просять припинити спільну часткову власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; виділити в натурі із майна, що є у спільній частковій власності та визнати право приватної власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на самовільно реконструйований житловий будинок - літ. «А», житлову добудову - літ. «А1», прибудову - літ. «а8» загальною площею 88,9 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м., гараж - літ. «Ф», сараї - літ. «Е, Х, Д», навіси - літ. «а9, Н, Ц», огорожа № 4,5,6, колодязь ІІ та надати нову поштову адресу: АДРЕСА_2 .

Свої вимоги мотивували тим, що позивачам на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 03.06.2014, справа № 505/2053/14-ц, та ухвали Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15.08.2014, справа № 505/2053/14-ц, належить на праві спільної часткової власності 1/2 частина домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Співвласником вищевказаного домоволодіння є ОСОБА_3 . Між ними, як співвласниками цього майна виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна, і угоди про спосіб виділення в натурі частки із сумісного спільного володіння не досягнуто. Приміщень, якими позивачі користуються з відповідачем спільно немає. Тому вважають, що вони, як співвласники, мають право на виділ у натурі частки із спільного майна, в зв`язку з чим, в позасудовому порядку неодноразово звертались до відповідача в усній формі, а також відповідачу було запропоновано звернутись для цього до нотаріуса. Для оформлення документів належним чином і посвідчення відповідної угоди нотаріально, було підготовлено висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Не зважаючи на підготовлені документи, та наявність технічної можливості, відповідач, нічого не пояснюючи і без поважних на то причин відмовляється відвідати нотаріальну контору і посвідчити відповідний договір виділення в натурі часток із спільної часткової власності.

Крім того, у 2021 році позивачі реконструювали житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначають, що згідно технічного паспорту виготовленого 24 грудня 2021 року на громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами, та довідки № 80 від 21.02.2024, виданої КП «ІНВЕНТАРИЗАТОР» не було порушено Державних санітарних, протипожежних та будівельних норм і правил, а також прав інших осіб, власників суміжних земельних ділянок, тому вважають, що вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайньою мірою захисту права власності за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно та не порушення при цьому прав інших осіб.

За таких обставин, позивачі з об`єктивних причин позбавлені можливості захистити своє право власності на майно у встановленому досудовому порядку.

Позивачі у судове засідання не з`явилися. Надали заяви, згідно яких на задоволенні позовних вимог наполягали та просили розглянути справу за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився. Надала заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнає та просить розгляд справи проводити за його відсутності.

Представник відповідача Подільської міської ради Подільського району Одеської області у судове засідання не з`явився, надали клопотання в якому проти заявлених вимог не заперечують, просили розгляд справи проводити за відсутності представника, при винесенні рішення покладатися на розсуд суду.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення цього позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить частина житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 03.06.2014, справа № 505/2053/14-ц, та ухвали Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15.08.2014, справа № 505/2053/14-ц.

Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності по частці кожному належить земельна ділянка, площею 0.0649 га, з кадастровим номером :02:001:0811 з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі рішень Подільської міської ради серії та номер 305-УІІ від 24.05.2017 та серії та номер 326-УІІ від 26.07.2017, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №№ 94620658, 94622469 від 15.08.2017.

Інша частина житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_3 на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10.02.2005, справа № 2-345/2005.

Також позивачі самовільно реконструювали свою частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки КП «Інвентаризатор» за № 80 від 21.02.2024 вбачається, що за результатами проведеного обстеження об`єкт нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає вимогам ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», затверджені Наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 26.03.2019 № 87 та ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019 № 104 та відповідає нормам ДБН та не порушує прав власників суміжних земельних ділянок. Загальна площа житлового будинку складає 88,9 кв.м., житлова площа 42,7 кв.м. Будівля зведена господарським способом будівництва. За результатами проведення обстеження об`єкта, стан несучих та огороджувальних конструкцій оцінюється як придатний до нормальної експлуатації та відповідає вимогам ДБН, та придатна для використання в якості житлового будинку.

Згідно висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, складеного КП «Інвентаризатор» за № 78 за технічними показниками житловий будинок АДРЕСА_1 може бути поділено. Враховуючи технічну можливість і фактичне користування житловим будинком, запропоновано наступний варіант виділу частки: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : частині житлового будинку - літ. «А», житловій добудові - літ. «А1», прибудові - літ. «а8» загальною площею 88,9 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м. з господарчими будівлями: гараж - літ. «Ф», сараї - літ. «Е, Х, Д», навіси - літ. «а9, Н, Ц», огорожа № 4, 5, 6, колодязь ІІ надати нову поштову адресу: АДРЕСА_2 .

Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_2 , який виготовлено станом на 24.12.2021 Комунальним підприємством «Інвентаризатор», за замовниками значиться житловий будинок літ. «А, А1», прибудова - літ. «а8» загальною площею 88,9 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м. з господарчими будівлями: гараж - літ. «Ф», сараї - літ. «Е, Х, Д», навіси - літ. «а9, Н, Ц», огорожа № 4, 5, 6, колодязь ІІ.

Відповідно висновку оцінювача СПД ОСОБА_4 від 12.03.2024, загальна вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 88,9 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , становить 136 000,00 грн.

Висновки суду підтверджуються матеріалами справи.

Цивільне судочинство у відповідності до статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, розпоряджатись, користуватись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається свої майном на власний розсуд.

Частиною першою ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласникові у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Частиною 1 ст. 377 ЦК України зазначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни їх цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч. 1,2 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни їх цільового призначення.

Отже, з переходом права власності на об`єкт нерухомості, переходить право власності на земельну ділянку, на якій розташовані ці об`єкти оскільки визначальним у цих правовідносинах є факт набуття права власності на певний об`єкт, а не спосіб такого набуття.

У відповідності до п.«г» пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року.

Вказана правова позиція Верховного Суду України висловлена у постановах від 23.12.2015 у справі № 6-244цс15, від 12.10.2016, № 6-2225цс16 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до п. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно з ст. 364 ЦК України співвласник також має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з положеннями ч. 1 та ч. 3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину.

Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Враховуючи, що відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, частка об`єкту може бути виділена в натурі, проте позивачі не оформили своє право власності на 1/2 частку житлового будинку, що унеможливлює виділення частки житлового будинку у позасудовому порядку, тому суд вважає, що вимоги позивачів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, за змістом ст.ст. 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України

Так, в розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Судом встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 позивачами реконструйовано самовільно.

П. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів затвердженого Постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 передбачено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

П. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Дослідивши наявні докази по справі та враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що самочинне будівництво було здійснено позивачами без передбаченого законом дозволу, однак з початку реконструювання жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). В разі якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, в тому числі, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Позивач не може в адміністративному порядку вирішити питання про визнання за ними права власності на самовільно реконструйований житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 88,9 кв.м., оскільки дане нерухоме майно відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України є самочинним будівництвом.

Враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками земельної ділянки на якій розташований самовільно реконструйований житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 88,9 кв.м., дана реконструкція проведена згідно діючих будівельних норм та санітарних правил та не порушує права інших осіб, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивачів є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити.

Припинити право приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділити в натурі із майна, що є у спільній частковій власності та визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ),на самовільно реконструйований житловий будинок - літ. «А», житлову добудову - літ. «А1», прибудову - літ. «а8» загальною площею 88,9 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м., гараж - літ. «Ф», сараї - літ. «Е, Х, Д», навіси - літ. «а9, Н, Ц», огорожа № 4,5,6, колодязь ІІ та надати нову поштову адресу: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя О.О. Івінський

Повне судове рішення складено 21 листопада 2024 року.