ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8844/24 Справа № 193/1372/24 Суддя у 1-й інстанції - Кравченко Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

за участю секретаря Бортник В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №193/1372/24 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кіщак Анна Андріївна, до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, скасування запису про право оренди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кіщак Анна Андріївна,

на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2024 року,

встановив:

В провадженні Софіївського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа № 193/1372/24 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кіщак А.А., до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, скасування запису про право оренди.

30 липня 2024 року одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кіщак А.А., подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий № :02:002:0022, площею 8,0941 га, яка розташована на території Жовтневої сільської ради, Софіївського району Дніпропетровської області, заборонити органам , які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки, та заборонити ФОП ОСОБА_2 використання даної земельної ділянки.

Заява обґрунтована тим, що предметом спору у справі є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування запису про право оренди, через не укладення позивачем договору оренди земельної ділянки. Щодо необхідності забезпечення позову та заходу забезпечення позову, який належить застосувати, є наявність підстав вважати, що спірна земельна ділянка може бути використана в інтересах відповідача на час вирішення спору по суті, передана в піднайом, існує можливість повторного засівання ділянки, що ускладнить виконання рішення,

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кіщак А.А., посилаючись на помилковість висновків суду першої інстанції, просить ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2024 року скасувати, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував обставини, які наведені в обґрунтування поданої заяви, не надав їм належної оцінки та безпідставно повністю відмовив у задоволенні заяви. Посилаючись на недобросовісність поведінки відповідача, зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи заявника в частині того, що Договір оренди було зареєстровано в умовах існування заяви власника земельної ділянки про заборону вчинення реєстраційних дій; що відповідачем в порушення п. 19 діючого Договору, здійснено обмін та передано належну позивачу ділянку іншому суб`єкту господарювання без відома та згоди позивача; відповідач має право передачі земельної ділянки в суборенду на невідомих заявнику умовах. Вважає заявлені нею заходи забезпечення позову спів мірними із заявленими позовними вимогами. Суд першої інстанції не врахував фактичні обставини справи та вимоги закону, та дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кіщак А.А. без задоволення за наступних підстав.

Відповідно ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір з приводу об`єкта нерухомо мого майна у вигляді земельної ділянки, яка призначена для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Софіївської сільської ради, та знаходиться в приватній власності у ОСОБА_1 . Згідно витягів вбачається, що між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладений договір оренди на вказану земельну ділянку. Предметом спору є визнання відсутності права оренди на підставі недійсності договору оренди. Підставами для забезпечення позову позивач зазначає, що відповідач може в майбутньому зловживати правами та розпорядитися земельною ділянкою без врахування незаконного володіння спірною земельною ділянкою, з порушенням правил обробки. Врахувавши зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість доводів заявника, доказів неналежного використання земельної ділянки не доведено, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ускладнення виконання рішення суду без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пунктах 1, 2 якої передбачено, що позов може забезпечуватись, зокрема, накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 22 грудня 2006року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, позивач посилалася на можливість вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на передачу спірної земельної ділянки в піднайм третій особі та після збору врожаю 2024 року він знов може засіяти ділянку, що в свою чергу, в разі задоволення позовної заяви, позивач не зможе використовувати свою земельну ділянку до збору наступного врожаю відповідачем.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відповідно вимог частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Слід звернути увагу, що оскільки у даному випадку позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий № :02:002:0022, площею 8,0941 га, яка розташована на території Жовтневої сільської ради, Софіївського району Дніпропетровської області, заборонити органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки, та заборонити ФОП ОСОБА_2 використання даної земельної ділянки.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кіщак А.А., не містить будь-яких обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, також відповідних доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду на розгляд апеляційного суду також не надано.

Самі лише припущення заявника стосовно того, що подальші можливі дії відповідача будуть спрямовані на подальшу передачу земельної ділянки в суборенду або подальше використання земельної ділянки в господарській діяльності не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати та довести необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, позивач не навів достатніх підстав заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту та заборони вчиняти певні дії. Не надав доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43,49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність обґрунтованих підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, так само як і утруднити чи зробити неможливим ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів ОСОБА_1 , заява по забезпечення позову ґрунтується на припущеннях позивача, існування обставин, які в подальшому можуть призвести до ускладнення або неможливості у майбутньому виконати рішення суду під час розгляду справи, не встановлено.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції по їх оцінці.

Відповідно рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень процесуального права, які могли б призвести до скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскаржуване судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тому судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що, відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кіщак Анна Андріївна, залишити без задоволення.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста