Справа № 278/4411/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" листопада 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира

в складі: головуючого - судді Пилипюк Л. М.

за участю секретаря судового засідання Клименко Е. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку в зв`язку з вимушеним прогулом,

В С Т А Н О В И В:

12 вересня 2024 року до Корольовського районного суду міста Житомира за підсудністю з Житомирського районного суду Житомирської області надійшов позов ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку в зв`язку з вимушеним прогулом.

1. Стислий виклад позовної заяви.

Свій позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він з 17 березня 2021 року працював у АТ «Українська залізниця» на посаді провідного інженера Південно-Західного регіонального відділу Департаменту екологічної та техногенної безпеки. Наказом № 435/ос від 23 лютого 2023 року його було звільнено з роботи у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Позивач зазначає, що 21 квітня 2022 року засобами мобільного зв`язку через застосунок Viber його повідомлено про наявність наказу роботодавця від 01 квітня 2022 року № 389/ос щодо призупинення дії трудових договорів до припинення або скасування воєнного стану в Україні з працівниками, які зазначені в додатку до цього наказу (додаток надіслано не було). Уповноважені особи роботодавця не повідомляли його про призупинення трудового договору належним чином, адже відповідач не надав завірену копію документу, що підтверджує інформацію про призупинення або припинення трудових відносин. Зі змісту наказу АТ «Українська залізниця» № 389/ос від 01 квітня 2022 року вбачається, що в зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася в зв`язку з втратою через військову агресію рф проти України можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства та запровадження відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 воєнного стану, керуючись ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та іншими нормами законодавчих актів з 01 квітня 2022 року призупинено дію трудового договору з позивачем.

Позивач вважає, що в АТ «Українська залізниця» не було передбачених ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» підстав для тимчасового зупинення дії трудового договору, а саме: не існувало підстави неможливості надати йому роботу на підприємстві. Крім того, його не повідомлено про переведення АТ «Українська залізниця» на простій. Його робоче місце розташоване в місті Києві, де не було активних бойових дій, столиця не перебувала та не перебуває в окупації, а тому не існує об`єктивних обставин, які б могли виключати можливість обох сторін трудових відносин виконувати свої обов`язки, передбачених трудовим договором. Таким чином, роботодавець, призупинивши дію трудового договору, допустив порушення вимог п. 1, 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України. А тому, наказ АТ «Українська залізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос в частині призупинення дії трудового договору зі ОСОБА_1 є незаконним та підлягає скасуванню. У зв`язку з поновленням дії трудового договору з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме: за період з 01 травня 2022 року по 01 лютого 2023 року.

На підставі наведеного позивач просить: 1) визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Українська залізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос в частині призупинення дії трудового договору зі ОСОБА_1 ; 2) поновити з 2022 року дію призупиненого трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Українська залізниця»; 3) стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме: за період з 01 травня 2022 року по 01 лютого 2023 року.

2. Процесуальні дії.

Ухвалою судді від 17 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку в зв`язку з вимушеним прогулом залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді від 17 вересня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою судді від 27 вересня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 в судові засідання не з`явився, попередньо заявив про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 , яка брала участь в судовому засіданні 12 листопада 2024 року, позовні вимоги заперечувала з підстав, які наведені у відзиві на позовну заяву та в додаткових поясненнях до відзиву. Просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

3. Стислий виклад позиції відповідача.

17 жовтня 2024 року до Корольовського районного суду міста Житомира надійшов відзив АТ «Українська залізниця» на позовну заяву. Заперечуючи вимоги позову, представник відповідача зазначає, що наказом АТ «Українська залізниця» № 663/ос від 15 березня 2021 року ОСОБА_1 прийнято на роботу з 17 березня 2021 року на посаду провідного інженера Південно-Західного регіонального відділу Департаменту екологічної та техногенної безпеки АТ «Українська залізниця». Загальновідомим є той факт, що 24 лютого 2022 року рф здійснила повномасштабну збройну агресію в Україні. З 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час. Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року передбачає можливість обмеження права на працю в умовах введення воєнного стану.

Обсяги господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України критично зменшилися, що підтверджується консолідованими фінансово-економічними показниками по АТ «Укрзалізниця» за 1 квартал 2022 року. АТ «Укрзалізниця» від початку повномасштабного вторгнення рф на територію України активно провадить діяльність, спрямовану на підтримку громадян та держави, зокрема евакуацію мирного населення з регіонів та територій країни, що зазнають масованих атак з боку агресора, до більш безпечних регіонів, перевезення гуманітарних вантажів, перевезення дипломатичних делегацій дружніх країн та інше. Всі сили та ресурси АТ «Укрзалізниця» в умовах війни спрямовані виключно на забезпечення життєдіяльності та обороноздатності країни. Військова агресія рф проти України призвела до значних руйнувань залізничної інфраструктури , втрати майна та активів АТ «Українська залізниця». Забезпечити роботою всіх працівників та оплатити їхню працю АТ «Українська залізниця» в умовах війни не мало змоги.

Актом простою від 24 лютого 2022 року засвідчено, що у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Українська залізниця», які не виконують критично важливі завдання. Завдання, які були покладені на Південно-Західний регіональний відділ Департаменту екологічної та техногенної безпеки АТ «Українська залізниця» не були критично важливі, оскільки не пов`язані з перевізним процесом. Робота вказаного підрозділу була зупинена з 24 лютого 2022 року. Так, згідно з додатком 1 до наказу № Ц-42/6-В від 24 лютого 2022 року ОСОБА_1 встановлено режим простою з 24 лютого 2022 року по 28 лютого 2022 року; з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року.

24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до якого на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до ст. 43, 44 Конституції України. Згідно з пунктом 2 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, згідно абзацу 3 частини першої статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Позивач обіймав посаду провідного інженера Південно-Західного регіонального відділу Департаменту екологічної та техногенної безпеки АТ «Українська залізниця», яка не відносилась до тих посад, що були критично необхідні для здійснення евакуаційних та гуманітарних перевезень. Крім того, позивач зареєстрований та проживає в м. Житомирі, а місцезнаходження його робочого місця м. Київ. Транспортне сполучення між м. Київ та м. Житомир на той час було відсутнє, позивач фактично не міг виконувати свої трудові обов`язки, а тому не заперечував щодо призупинення трудового договору. Організувати позивачу дистанційну роботу також не виявлялось можливим. Таким чином, підставою для призупинення дії трудового договору зі ОСОБА_1 стала абсолютна неможливість надання АТ «Українська залізниця» роботи позивачу та, в свою чергу, неможливість ним виконання роботи. Щодо аргументів позивача про невідповідність оскаржуваного наказу вимогам ч. 2 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на день видачі наказу 01 квітня 2022 року чинною була редакція закону від 15 березня 2022 року, яка не містила у вказаній нормі вимог щодо змісту наказу. Відповідні зміни були внесені законом № 2352-ІХ від 01 липня 2022 року, який набрав чинності 19 липня 2022 року.

Щодо позовної вимоги про поновлення з 2022 року дії трудового договору представник відповідача зазначає, що така вимога до задоволення не підлягає, оскільки є похідною від вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору в зв`язку із законністю вказаного наказу. Крім того, поновлення з позивачем дії трудового договору на посаді провідного інженера Південно-Західного регіонального відділу Департаменту екологічної та техногенної безпеки АТ «Українська залізниця» є неможливим з огляду на повну ліквідацію цього Департаменту та в зв`язку зі звільненням позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку представник відповідача вказує, що період з 01 травня 2022 року по 01 лютого 2023 року (період за який позивач хоче стягнути середній заробіток) не можна вважати вимушеним прогулом. Якби з позивачем не було призупинено дію трудового договору, то він все одно перебував би в простої та йому належало нараховувати 2/3 заробітку.

Щодо строку звернення до суду представник відповідача зазначає таке. До спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 1 ст. 233 КЗпП України, відповідно до якої працівник може звернутись із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк. Вказаний строк звернення до суду починає обраховуватись з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Трудовий договір з позивачем призупинено з 01 квітня 2022 року та повідомлено його про це 01 квітня 2022 року. У своїй позовній заяві ОСОБА_1 не заперечує, що ознайомився з цим наказом у застосунку Viber 21 квітня 2022 року. Позивач звернувся за вирішенням трудового спору до суду лише 08 серпня 2024 року, тобто з пропуском тримісячного строку, що встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України. З дня отримання позивачем копії наказу про призупинення трудового договору минуло два роки та шість місяців.

На підставі наведеного представник АТ «Українська залізниця» просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

06 листопада 2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких наведено додаткові обґрунтування пропуску позивачем строку звернення до суду за вирішенням трудового спору. Кадровою службою АТ «Українська залізниця» було ознайомлено ОСОБА_1 з оскаржуваним наказом через застосунок Viber, так як іншого зв`язку на той час не було. Разом з тим, позивач міг дізнатися про порушення свого права з розрахунку заробітної плати за квітень 2022 року, який було надіслано на його електронну пошту. В цьому розрахунку зазначено «призупинення трудового договору 167 годин, або 21 робочий день та відсутність нарахованої заробітної плати за ці дні у квітні». Такі розрахунки заробітної плати надсилались позивачу щомісячно до його звільнення. 28 лютого 2023 року ОСОБА_1 звільнено з роботи, з наказом про своє звільнення позивач ознайомився, про що свідчить його власноручний підпис. Наведене в своїй сукупності, на думку представника відповідача, свідчить про те, що ОСОБА_1 не міг не знати про порушення свого права, зокрема, про факт призупинення з ним трудового договору.

4. Фактичні обставини.

Суд установив, що з 17 березня 2021 року ОСОБА_1 працював на посаді провідного інженера Південно-Західного регіонального відділу Департаменту екологічної та техногенної безпеки АТ «Українська залізниця». Наведене підтверджено відповідним записом в трудовій книжці позивача (а. с. 38).

Наказом АТ «Українська залізниця» № 435/ос від 23 лютого 2023 року ОСОБА_1 28 лютого 2023 року звільнено з роботи в зв`язку зі скороченням штату, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 38).

Наказом № Ц-42/6-В від 24 лютого 2022 року відповідно до Статуту АТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2015 року № 735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1094), та Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні) для працівників апарату управління АТ «Укрзалізниця» встановлено режим простою з 24 лютого 2022 року до відміни.

Актом простою від 24 лютого 2022 року засвідчено, що у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану, що зумовлено військовою агресією російської федерації проти України, з 24 лютого 2022 року зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі завдання.

Наказом АТ «Укрзалізниця» від 24 березня 2022 року № Ц-42/12-В внесено зміни до додатку 1 наказу від 24 лютого 2022 року № Ц-42/6-В «Про запровадження режиму простою», відповідно до яких додаток 1 до наказу від 24 лютого 2022 року №Ц-42/6-В внесено зміни, визначено перелік працівників щодо яких встановлено режим простою, зокрема і щодо позивача ОСОБА_1 , період простою 21 березня 2022 року по 31 березня 2022 року.

Наказом АТ «Українська залізниця» № 389/ос від 01 квітня 2022 року у зв`язку із неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою через військову агресію російської федерації проти України, можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства та запровадження відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 (зі змінами) воєнного стану, керуючись ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»: 1) припинено з 01 квітня 2022 року простій , введений наказом № Ц-42/6 від 24 лютого 2022 року працівникам, які визначені у Додатку 1 до цього наказу; 2) з 01 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні призупинено дію трудових договорів з працівниками, які визначені у Додатку 1 до цього наказу; 3) призупинення дії трудових договорів не тягне за собою припинення трудових відносин; 4) відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України, у порядку та строки, передбачені чинним законодавством України (а. с. 14).

Відповідно до довідки АТ «Укрзалізниця» № 442 від 10 жовтня 2024 року ОСОБА_1 у лютому 2022 року нарахована заробітна плата в розмірі 9 237,75 гривень за 20 робочих днів згідно з графіком роботи та 14 фактично відпрацьованих робочих днів. У березні 2022 року ОСОБА_1 нарахована заробітна плата 0 гривень за 20 робочих днів згідно з графіком роботи та 0 фактично відпрацьованих робочих днів, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 659,84 гривень.

5. Позиція суду, застосовані норми права та оцінка аргументів сторін.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Згідно з п. 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та в обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч.1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до ч. 2 ст. 1 вказаного Закону на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин), призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо. Подібний висновок викладено у постановах КЦС у складі ВС від 21 червня 2023 року у справі №149/1089/22, від 08 травня 2024 року у справі №359/5261/22, від 22 травня 2024 року у справі №755/10764/22.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та зі змісту оскаржуваного наказу АТ «Укрзалізниця» від 01 квітня 2022 року, призупиняючи дію трудового договору з позивачем на підставі статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідач виходив з неможливості надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою через військову агресію можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства, та запровадження відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 воєнного стану.

Однак, враховуючи посадові обов`язки позивача (провідного інженера Південно-Західного регіонального відділу Департаменту екологічної та техногенної безпеки АТ «Українська залізниця»), обставин неможливості забезпечити позивача роботою відповідач не довів та не зазначив, яким чином сам лише факт військової агресії впливає на можливість виконання позивачем роботи, та відповідно відсутність такої роботи в роботодавця.

Також відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів того, що на час ухвалення оскаржуваного наказу про призупинення дії трудового договору Департамент екологічної та техногенної безпеки АТ «Українська залізниця», в якому працював позивач, не здійснював свій основний вид діяльності.

Суд вважає, що під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження той факт, що відповідач був позбавлений можливості надати роботу позивачу, зокрема і в тому числі хоча б частково, дистанційно або застосувати інший механізм - встановлення скороченої тривалості робочого часу, дня, тижня чи продовження застосування простою, переведення на іншу роботу, яку здатен виконувати позивач відповідної до своєї кваліфікації та досвіду роботи.

Про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору можуть свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Лише наявність правової норми, яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права. Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.

Таким чином, суд дійшов висновку, що призупинення дії трудового договору з позивачем є незаконним, оскільки обставин неможливості АТ «Українська залізниця» у зв`язку з військовою агресією проти України надати позивачу роботу, а останнім її виконувати в цій справі не встановлено.

При цьому суд ураховує, що як на час видачі спірного наказу про призупинення дії трудового договору, так і на час розгляду справи, АТ «Українська залізниця» здійснює свій основний вид діяльності та надає послуги, як національний перевізник вантажів та пасажирів.

З матеріалів справи вбачається, що дію трудових договорів відповідач призупинив вибірково з окремими працівниками, у тому числі з позивачем, але не з усіма працівниками. Із переважною більшістю колективу АТ «Українська залізниця» дію трудових договорів не було призупинено. Натомість, відповідачем не було доведено неможливість переведення працівника на іншу роботу у разі неможливості надання відповідачем для виконання позивачем безпосередньо своєї роботи.

А сама по собі обставина зменшення замовлень послуг відповідача після введення воєнного стану на території України не свідчить про неможливість роботодавця забезпечити позивача роботою.

Подібну за змістом позицію висловив Верховний Суд у постанові від 20 вересня 2024 року у справі №444/2538/23, розглядаючи касаційну скаргу щодо законності видачі наказу №483/ос від 04 травня 2022 року в частині іншого працівника.

Оскільки у справі не встановлено обставин неможливості надання відповідачем ОСОБА_1 роботи у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а позивачу - її виконувати, суд дійшов висновку про те, що призупинення дії трудового договору з позивачем було незаконним.

Суд також ураховує постанову Верховного Суду від 20 вересня 2024 року у справі №444/2538/23 щодо застосування до спірних правовідносин ч. 2 ст. 235 КЗпП України.

Верховний Суд зауважив, що у КЗпП України відсутня норма права, яка б у даній ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, так як це не є ні простоєм, ні звільненням працівника. Разом з тим, відповідно до статті 43 Конституції України, найбільш подібним (аналогічним) до цієї ситуації є застосування частин першої, другої статті 235 КЗпП України. Про можливість застосувати положення частин першої, другої статті 235 КЗпП України у подібних правовідносинах неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема у постановах у справах №161/7449/22, №161/8196/22, №465/3919/22, №464/2944/23.

Отже, установивши, що незаконні дії роботодавця позбавили ОСОБА_1 можливості працювати, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу середньої заробітної плати за час призупинення дії трудового договору в межах заявлених позовних вимог, які були визначені позивачем, тобто за період з 01 травня 2022 року по 01 лютого 2023 року.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відповідно до довідки АТ «Укрзалізниця» № 442 від 10 жовтня 2024 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 659,84 гривень.

Таким чином, середній заробіток ОСОБА_1 за період з 01 травня 2022 року по 01 лютого 2023 року, тобто за 188 робочі дні, становить 124 049,92 гривень без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів. Розрахунок: 659,84 гривень за день х 188 робочі дні = 124 049,92 гривень.

Суд ураховує, що ОСОБА_1 не надав суду власний розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також відомості щодо розміру середньоденної заробітної плати, а тому, враховуючи принцип змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд при обчисленні середнього заробітку використовує відомості про середньоденну заробітну плату, що надані відповідачем.

Щодо вимоги позивача про поновлення з 2022 року дії трудового договору, то суд ураховує, що наказом АТ «Українська залізниця» № 435/ос від 23 лютого 2023 року ОСОБА_1 28 лютого 2023 року звільнено з роботи в зв`язку зі скороченням штату, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Враховуючи те, що наразі ОСОБА_1 не перебуває в трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця», його посаду скорочено, а Департамент, в якому він працював, - ліквідовано, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про поновлення дії трудового договору. При цьому, суд також ураховує, що позивач не оспорює законність свого звільнення та не заявляє вимоги про поновлення на роботі.

6. Щодо строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом засобами поштового зв`язку 05 серпня 2024 року, що підтверджено відбитком поштового штемпеля АТ «Укрпошта» на конверті, яким надіслано позовну заяву до суду. У своєму клопотанні про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 зазначає, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені ст. 233 КЗпП України, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до постанови КМУ № 651 від 27 червня 2023 року з 24:00 год 30 червня 2023 року на всій території України відмінено карантин. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався, воєнний стан в Україні досі триває. Такі обставини, на думку позивача, можуть свідчити про пропуск строку звернення до суду з поважних причин та є підставою для поновлення судом цього строку.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України (в редакції станом на дату звернення позивача до суду), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Оскаржуваний наказ роботодавця АТ «Укрзалізниця» про призупинення дії трудового договору № 389/ос з позивачем ОСОБА_1 датовано 01 квітня 2024 року.

Суд ураховує, що позивач підтверджує факт ознайомлення з оскаржуваним наказом в застосунку Viber в квітні 2022 року. До своєї позовної заяви ОСОБА_1 додає заяву, яка адресована голові правління АТ «Укрзалізниця» (а. с. 16-18), в якій позивач, серед іншого зазначає, що його в телефонному режимі було повідомлено про те, що з 01 квітня 2022 року відповідно до Наказу АТ «Укрзалізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос з працівниками, зазначеними у додатку 1 до цього наказу, призупинено дію трудових договорів до припинення або скасування воєнного стану в Україні, дію трудового договору призупинено в тому числі й з ним. Фото наказу він отримав 21 квітня 2022 року в застосунку Viber. Позивач в цій заяві просив надати належну правову оцінку та прийняти відповідні заходи щодо призупинення з ним дії трудового договору. Також ОСОБА_1 додав до позовної заяви копію відповіді АТ «Укрзалізниця» від 03 червня 2022 року на колективне звернення працівників (в тому числі й ОСОБА_1 ), зміст якої свідчить про обізнаність позивача про призупинення з ним дії трудового договору.

Суд погоджується із аргументами позивача на те, що процесуальні строки, в тому числі визначені ст. 233 КЗпП України, на час дії карантину, введеного на території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), продовжувались до його закінчення.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на всій території України було установлено карантин з 12 березня 2020 року. В подальшому, відповідними постановами Кабінету Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, карантин було продовжено.

У пункті 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України додатково, із врахуванням норм ст. 233 КЗпП України, закріплено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати КЦС у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21 дійшов висновку, що запровадження на всій території України карантину законодавець визначив безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину. При цьому вирішувати питання поважності пропуску такого строку не потрібно.

Однак, Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023 року № 651, карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінено на всій території України з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.

Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли під час дії карантину, то тримісячний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору слід обчислювати з наступного дня після закінчення дії карантину, тобто з 01 липня 2023 року.

Таким чином, строк звернення до суду з цим позовом сплинув 01 жовтня 2023 року.

Разом з тим, незважаючи на беззаперечну продовжуваність строку звернення позивача до суду із вказаним позовом під час дії на території України карантину, позивач не пред`явив позов про захист свого порушеного трудового права, про порушення якого дізнався ще 21 квітня 2022 року.

Суд погоджується із доводами сторони відповідача щодо обізнаності ОСОБА_1 про винесення 01 квітня 2022 року оскаржуваного наказу про призупинення дії трудового договору, копія якого долучено позивачем самостійно до матеріалів позовної заяви та міститься у матеріалах справи. Позивачу було достовірно відомо про порушенням його права, за захистом якого він звернувся до суду, ще станом на 21 квітня 2022 року, оскільки як вбачається із письмової заяви ОСОБА_1 , адресованої голові правління АТ «Укрзалізниця», позивач в цій заяві просив надати належну правову оцінку та прийняти відповідні заходи щодо призупинення з ним дії трудового договору. Крім того, позивач щомісячно отримував на свою електронну пошту розрахункові листки, відповідно до яких після 01 квітня 2022 року йому заробітна плата не нараховувалась із зазначенням причини «Призупинення дії трудового договору».

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі. Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права. Тобто для такої категорії трудових спорів встановлено спеціальне правило обчислення початку строку виникнення права на звернення до суду, відмінне від загального правила, за яким виникнення цього права пов`язується з моментом, коли працівник дізнався або за всіма обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Положення КЗпП України не містять вичерпного переліку причин, які можна вважати поважними при пропуску строку звернення до суду, вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Водночас, поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення.

Позивач, заявляючи клопотання про поновлення строку звернення до суду, покликається на запровадження воєнного стану в Україні, однак суд звертає увагу на достатньо тривалий період пропуску строку звернення до суду (понад 10 місяців) за відсутності будь-якого належного обґрунтування щодо того, які саме обставини, пов`язані із запровадженням в Україні воєнного стану об`єктивно унеможливлювали вчинення позивачем процесуальної дії у встановлений законом строк. Конкретних обставин, що перешкодили йому вчасно звернутись до суду за захистом своїх прав ОСОБА_1 не повідомив та не підтвердив об`єктивної неможливості вчинити відповідну процесуальну дію, в тому числі надіслати позовну заяву засобами поштового зв`язку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22, зазначила, зокрема, що:

- питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку;

- сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки, у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатись поважною причиною пропуску цих строків.

Суд ураховує, що в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуск строку, а й усі обставини справи, права та обов`язки сторін.

Оскільки судом встановлено підстави для часткового задоволення позовних вимог, однак позивач звернувся до суду за вирішенням трудового спору після спливу тримісячного строку звернення до суду, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач не надав суду обґрунтованих доводів про поважність причин пропуску цього строку, то суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду, що визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 12, 81, 141, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку в зв`язку з вимушеним прогулом відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5.

Повний текст рішення суду складено 03 грудня 2024 року.

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК