Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2024 року с-ще Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Данилюк О. С.

за участю секретаря с/з ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Кушніренка А.В., відповідачки ОСОБА_2 , представника відповідачки адвоката Панова Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Брусилів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шемлій Тетяна Валентинівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шемлій Т.В., про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 під час бойових дій у м. Ірпінь Київської області загинув її син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У вересні 2022 року за заявою дружини її сина заведено спадкову справу у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шемлій Т.В. Зазначила, що у зв`язку з оголошенням на території України режиму воєнного стану у зв`язку з повномасштабним вторгненням військ РФ були внесені деякі зміни до нормативно-правових актів, зокрема, щодо порядку і строків прийняття спадщини. Так, з березня 2022 року строки для прийняття спадщини були зупинені до закінчення воєнного стану. З 29.06.2022 року діяли нові зміни щодо строків оформлення спадщини під час воєнного стану, які були запроваджені постановою КМУ від 24.06.2022 № 719 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану», а саме п. 3, згідно якого перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від прийняття спадщини зупинявся на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. Тобто в практичній площині до загального шестимісячного строку від смерті спадкодавця на прийняття спадщини додавались ще 4 місяці, і загалом було 10 місяців на прийняття спадщини чи відмови від неї в умовах воєнного стану в Україні. Таким чином, позивачка вважала, що 10 місячний термін після смерті її сина спливає 5 січня 2023 року. 23.12.2022 року нею було подано заяву про прийняття спадщини після смерті сина, яка була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шемлій Т.В. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивачка звернулась до цього нотаріуса 12.04.2023 року. Однак нотаріусом в роз`ясненні про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.04.2023 року було їй повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не була прийнята спадщина в порядку та строки, передбачені законодавством, а саме в шестимісячний строк після відкриття спадщини. Додатково нотаріусом було роз`яснено, що у постанові ВС від 25.01.2023 року у справі № 676/47/21 було зроблено висновок, що жодним підзаконним нормативно-правовим актом не можуть бути врегульовані відносини у сфері порядку та строків прийняття спадщини, якщо такі правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України, та вказано, що пункт 3 постанови КМУ від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, суперечить ст.ст. 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Саме цими причинами нотаріус обґрунтував відмову у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину та пропуск нею строків на прийняття спадщини.

При цьому позивачка вважає, що зазначені строки нею були пропущені з поважних причин, оскільки після смерті сина діяли норми, що давали їй право на звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини упродовж 10 місяців з дня смерті спадкодавця, через що вона мала легітимні очікування, що до закінчення 10 місячного строку має право у будь-який час вчинити дії, передбачені законом для прийняття спадщини. При цьому вона не знала і не могла знати, що згодом буде прийнята правова позиція Верховного Суду з цих правовідносин та відбудуться зміни в законодавстві, якими будуть скасовані подовжені строки для прийняття спадщини. Стверджувала, що саме внаслідок цих обставин вона допустила пропуск строку для подачі заяви про прийняття спадщини, через що втрачає законне право на отримання спадщини після смерті сина. Просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її сина ОСОБА_8 , тривалістю в один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2023р. у вказаній цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче судове засідання.

Відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву ОСОБА_3 , за змістом якого відповідачка позовні вимоги не визнала через наступне. Так, вказала, що приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 під час бойових дій загинув її чоловік ОСОБА_8 , від шлюбу з яким в неї залишилось четверо дітей: ОСОБА_9 , 2006 р.н, ОСОБА_10 , 2008 р.н., ОСОБА_5 , 2010 р.н. та ОСОБА_4 , 2016 р.н. Після поховання її чоловіка вона почала займатись питанням оформлення військових виплат, оскільки діти залишились без головного годувальника в сім`ї, тому своєчасний збір документів, їх оформлення, написання заяв, незважаючи на важкий моральний стан, було необхідним для подальшого забезпечення життя дітей. Зазначила, що на момент написання заяви про призначення виплат вона спілкувалась з позивачкою, обговорюючи, що загиблому чоловіку було важливо, щоб його діти були забезпечені. Розуміючи ситуацію, позивачка не заперечувала проти того, щоб всі виплати були здійснені на користь дітей, тому нею було написано заяву про відмову від її частини виплат. Щодо питання спадкування була аналогічна позиція, зважаючи на те, єдиним спадковим майном, що залишилось після смерті чоловіка, була земельна ділянка, отримана ним як учасником бойових дій у 2014-2015 роках, яку він за життя збирався переоформити порівну на дітей, однак зробити цього не встиг. Також відповідачка вказала, що між її чоловіком та його матір`ю, позивачкою у справі, були складні відносини, вони майже не спілкувались; позивачка долею сина та онуків не цікавилась. Зазначила, що після смерті чоловіка вона самостійно займалась його похованням, вирішувала питання щодо існуючих в нього боргів, що також є частиною спадку. Таким чином, відповідачка стверджувала, що позивачка відповідно до такої ситуації та бажань свого загиблого сина не мала наміру вступати у спадщину та не подавала заяву про її прийняття, та вважає, що обставини, викладені в позовній заяві, є видуманими та такими, що вводять в оману суд, а зміна рішення позивачки щодо даного питання пов`язана зі впливом третіх осіб на її дії. Тому відповідачка, керуючись своїми моральними принципами, бажаннями чоловіка та законодавством, представляючи інтереси дітей, заперечує проти позову. Також вказала, що незважаючи на запровадження в Україні воєнного стану, внесені постановою КМУ від 24.06.2022 року № 719 зміни щодо строків прийняття спадщини, нічого не заважало позивачці подати заяву про прийняття спадщини вчасно, в межах терміну, передбаченого Цивільним Кодексом України, позивака жодних причин цього не зазначила. Відповідачка вважає, що позивачка не мала наміру подавати заяву про прийняття спадщини і навіть, якщо позиція позивачка з цього питання змінилась, у неї були відсутні будь-які поважні перешкоди для своєчасного звернення до нотаріуса. Крім того, в роз`ясненні про відмову у прийнятті заяви на прийняття спадщини нотаріусом Шемлій Т.В. було вказано, що ОСОБА_3 звернулась 12.04.2023 року, тобто на час звернення до нотаріуса пройшло майже 13 місяців 7 днів з дня смерті спадкодавця. Тому відповідачка вважає, що якщо спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини протягом встановленого в ст. 1270 ЦК України строку, він вважається таким, що не прийняв її. Застосування принципу «легітимного очікування» за даними обставинами, на думку відповідачки, буде незаконним, адже розумність і поважність обставин очікування подання заяви до нотаріуса на 13-му місяці після відкриття спадщини позивачкою не доведена. Просила в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.03.2024 року за клопотанням представника позивачки адвоката Кушніренка А.В. про витребування доказів було витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шемлій Т.В. належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи, заведеної 20.09.2022 року до майна померлого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.04.2024 року вказану цивільну справу було передано за підсудністю до Брусилівського районного суду Житомирської області.

Зазначена цивільна справа надійшла до Брусилівського районного суду Житомирської області 13.05.2024 року.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 13.05.2024 року вказану цивільну справу було прийнято до провадження суду, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області віл 30.09.2024 року підготовче провадження у вказаній цивільній справі було закрито та справу було призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3 адвокат Кушніренко А.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Додатково пояснив, що позивачка тривалий час не могла дізнатись у дружини свого загиблого сина, відповідачки у справі ОСОБА_2 , у якого саме нотаріуса було відкрито спадкову справу до майна її сина. Крім того, військові дії на території України, велика для літньої жінки, якою є позивачка, відстань від місця свого проживання до місця розташування нотаріуса, яким було відкрито спадкову справу, також стали причинами пропуску нею передбаченого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини. Просив позов ОСОБА_3 задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Панов Л.В. позовні вимоги ОСОБА_3 не визнали з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, надали аналогічні викладеним у відзиві пояснення. Також представник відповідачки додатково пояснив, що для подання заяви про прийняття спадщини в межах встановленого для цього законом строку позивачка мала можливість звернутись до будь-якого нотаріуса за місцем свого проживання, який в подальшому передав би зазначену заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Тому вважає, що жодних поважних причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини позивачка не вказала, через що просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи в їх відсутність (а.с. 177).

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шемлій Тетяна Валентинівна, в судове засідання також не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином, від приватного нотаріуса Шемлій Т.В. надійшла заява про розгляд справи в її відсутність.

Суд, вислухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_3 , відповідачки ОСОБА_2 та її представника, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про його смерть (а.с. 9).

Позивачка ОСОБА_3 є матір`ю померлого ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього (а.с. 10).

За заявою дружини та дітей померлого ОСОБА_8 , відповідачів у справі, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шемлій Т.В. 20.09.2022 року було відкрито спадкову справу № 18/2022 щодо майна померлого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 86-115).

Також 23.12.2022 року з заявою про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_8 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шемлій Т.В. звернулась позивачка ОСОБА_3 (а.с. 110).

Згідно роз`яснення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шемлій Т.В. про відмову у прийнятті заяви на прийняття спадщини від 12.04.2023 року ОСОБА_3 у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини було рекомендовано звернутись до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с. 113).

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

За загальним правилом, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2021 року у справі № 315/386/19 (провадження № 61-15100св21).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 в обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що строк для подання заяви про прийняття нею спадщини пропущений з поважної причини, так як після смерті сина діяли норми, що давали їй право на звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини упродовж 10 місяців з дня смерті спадкодавця, через що вона мала легітимні очікування, що до закінчення 10 місячного строку має право у будь-який час вчинити дії, передбачені законом, для прийняття спадщини. При цьому вона не знала і не могла знати, що згодом буде прийнята правова позиція Верховного Суду з цих правовідносин та відбудуться зміни в законодавстві, якими будуть скасовані подовжені строки для прийняття спадщини.

Зазначені позивачем причини пропуску строку, передбаченого законодавством для прийняття спадщини,суд вважає поважними через наступне.

Так, 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією РФ проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан. Режим воєнного стану триває і до цього часу.

28.02.2022 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», яку у відповідності з постановою КМУ № 209 від 06.03.2022 року було доповнено пунктом 3, згідно з яким перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється на весь час дії воєнного стану.

Згідно постанови КМУ № 719 від 24.06.2022 року в п. 3 постанови КМУ № 164 були внесені зміни, згідно з якими перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

При цьому п. 3 постанови КМУ № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28.02.2022 року проіснував у вказаній редакції до травня 2023 року та був виключений згідно постанови КМУ № 469 від 09.05.2023 року.

І хоча Верховний Суд в своїй постанові від 25.01.2023 року у справі № 676/47/21 прийшов до висновку, що оскільки правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України, законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України не передбачає допустимості існування такої конструкції як "зупинення перебігу строку на прийняття спадщини" та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини, пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року N 164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню, на думку суду, позивачка ОСОБА_3 , подаючи до нотаріуса 23 грудня 2022 року в межах визначеного у п. 3 діючої постанови КМУ № 164 від 28.02.22 року десятимісячного строку з дня відкриття спадщини, який спливав 05 січня 2023 року, заяву про прийняття спадщини після смерті сина, дійсно мала легітимні очікування, що нею не був пропущений строк для подання такої заяви.

Верховний Суд у постанові від 18.01.2023 року у справі № 580/1300/22 зазначив, що поняття «легітимні очікування», головним чином походять від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. У юридичній практиці зазначений термін також має такі альтернативні назви як правомірні, законні, розумні або виправдані сподівання.

Принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України). Реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими.

Принцип легітимних очікувань властивий, головним чином, для публічно-правових спорів, що вирішуються адміністративними судами, оскільки у сукупності з принципами правової визначеності та належного урядування створює надійну основу для гарантування реалізації в Україні основної ідеї/мети системи адміністративних судів, а саме, захисти «малої людини» від «великої держави», в особі її багаточисленних суб`єктів владних повноважень, які наділені множинністю повноважень та низкою механізмів владного примусу.

Легітимні очікування не можна ототожнювати із сподіваннями, що виникають на підставі особистого сприйняття або помилкової оцінки певних обставин чи правових норм; не можуть виникати легітимні очікування, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства; обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування є те, що таке очікування (вимога) має належне правове підґрунтя, тобто наявне достатнє джерело для відповідного очікування (вимоги).

Правовим підґрунтям для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норми права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі приписів щодо певного права, яке однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, який визначає механізм реалізації такого права, не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права.

З врахуванням викладеного, суд не погоджується з міркуваннями відповідачки щодо незаконності застосування в даному випадку принципу «легітимного очікування» та вважає, що наявні законні підстави визначити ОСОБА_3 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю в один місяць, задовольнивши таким чином її позовні вимоги.

На підставі викладеного, ст.ст. 1268, 1270, 1272 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 89, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шемлій Тетяна Валентинівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, задовольнити.

Визначити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) додатковий строк в 1 (один) місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 , померлого приблизно ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 04.12.2024 року.

СУДДЯ О.С. Данилюк