РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2024 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Ференц Р.І.,

секретарі судового засідання Матківська Р.Р., Баранишин Д.В.,

Справа № 458/7/24

Провадження №2-п/458/2/2024

за участі сторін цивільного провадження:

позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» повноважний представник згідно довіреності Гнатишак О.В.,

відповідачка ОСОБА_1 не прибула,

представник відповідачки адвокат Василюк А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Турка Самбірського району Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження в дистанційному режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів стороною позивача та відповідача по справі цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

02.01.2024 року через підсистему «Електронний суд» в Турківський районний суд Львівської області через представника позивача згідно довіреності Меркулової В.М. надійшла позовна заява акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 29.12.2018 року у розмірі: 128670,42 грн заборгованість за кредитом та 27535,38 заборгованість по процентам за користування кредитом та судові витрати.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2024 року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І. передана дана справа.

02.01.2024 року разом із позовною заявою представником позивача було подано клопотання про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, погоджується на слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Від позивача інших клопотань і заяв на адресу суду не надходило.

Ухвалою суду від 15.01.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу визначено строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву, надіслання копії такого відзиву та доданих до нього документів позивачу і суду, право подати зустрічний позов в строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення. Сторонам роз`яснено що суд має право вирішити спір за наявними у справі матеріалами.

Відповідачка відзиву та документів до суду не надсилала, письмових пояснень з приводу позовних вимог не надала, заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не надсилала.

Судові засідання про справі призначалися 15.02.2024 року, 11.03.2024 року, 18.03.2024 року.

18.03.2024 року по справі постановлено ухвалу, якою призначено провести заочний розгляд справи.

Заочним рішенням Турківського районного суду Львівської області від 18.03.2024 року по справі № 458/7/24 провадження 2/458/80/2024 позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі, вирішено стягнути в користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 29.12.2018 року у розмірі 156205,80 грн станом на 13.12.2023 року, з яких 128670,42 грн - заборгованість за тілом кредиту, 27535,38 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, стягнуто з ОСОБА_1 в користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,20 грн.

Позивачем 03.04.2024 року подано в Турківський районний суд Львівської області заяву про видачу виконавчого листа.

16.04.2024 року засобами підсистеми «Електронний суд» в Турківський районний суд Львівської області надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Турківського районного суду Львівської області від 18.03.2024 року у цивільній справі №458/7/24 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій відповідач просить переглянути заочне рішення Турківського районного суду Львівської області від 18.03.2024 року по справі №458/7/24 за позовною заявою АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором; скасувати заочне рішення Турківського районного суду Львівської області від 18.03.2024 року по справі №458/7/24 за позовною заявою АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором; стягнути з відповідача АТ КБ «Приват Банк» судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 605,60 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду від 16.04.2024 року справу було передано на розгляд судді Ференц Р.І.

Ухвалою суду від 19.04.2024 року прийнято до провадження заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Турківського районного суду Львівської області від 18.03.2024 року у цивільній справі №458/7/24 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, заяву вирішено розглядати в порядку визначеному ст.287 ЦПК України, призначено судові засідання у справі.

Судові засідання про справі призначалися 22.05.2024 року, 26.06.2024 року, 04.07.2024 року, 08.07.2024 року, 20.08.2024 року, 17.09.2024 року, 23.10.2024 року, 13.11.2024 року.

Сторона відповідача 19.06.2024 року подала клопотання про доручення до матеріалів справи доказів ухвали Господарського суду Львівської області від 19.10.2023 року про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність № 914/2768/23, ухвалу Господарського суду Львівської області від 09.01.2024 року про визнання вимог Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Львівській області у справі про неплатоспроможність №914/2768/23, ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.02.2024 року про затвердження плану реструктуризації боргів у справі про неплатоспроможність № 914/2768/23, ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.03.2024 року про закриття провадження ву справі про неплатоспроможність № 914/2768/23.

Сторона позивача 17.09.2024 року подала додаткові пояснення у справі, яким просить заяву про перегляд заочного рішення залишити без задоволення, оскільки ухвалюючи заочне рішення, суд прийшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості та навів обґрунтування своїх висновків, а ОСОБА_1 маючи у банку споживчий кредит із відновлювальним лімітом кредитування поза розумним сумнівом безпідставно покликається про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог банку лише з підстав закриття провадження у справі про неплатоспроможність позичальника.

Сторона відповідача 08.10.2024 року подала додаткові пояснення, якими просить скасувати заочне рішення від 18.03.2024 року та відмовити позивачу у всіх позовних вимогах, оскільки незважаючи на те, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично з 2022 року вона та члени її сім`ї проживає у Польщі за адресою АДРЕСА_2 , що вказано в у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність від 13.09.2023 року з відповідним наданням доказів даного факту, позивачем порушено порядок заявлення кредиторських вимог, оскільки підсудність справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство стосується виключно господарських судів, а не загальних місцевих судів в порядку цивільного провадження, отже вимоги позивача мали бути заявлені та розглянуті саме господарським судом у межах справи про неплатоспроможність, єдиним конкурсним кредитором, який заявив свої вимоги до ОСОБА_1 у межах встановленого законом строку у справі про неплатоспроможність № 914/2768/23 була Державна податкова служба України в особі Головного управління ДПС у Львівській області, і з таким кредитором був погоджений та виконаний план реструктуризації, на підставі чого закрито провадження у справі та звільнено ОСОБА_1 від боргів, а позивачем була проігнорована інформація щодо відкриття провадження у справі про банкрутство та пропущені строки заявлення вимог, що є недобросовісною поведінкою з боку кредитора.

Сторона позивача 09.10.2024 року подала заяву про залишення заяви без розгляду, оскільки позивач не підтримує заявлених вимог.

Ухвалою суду від 09.10.2024 року заяву ОСОБА_1 від 16.04.2024 року про перегляд заочного рішення Турківського районного суду Львівської області від 18.03.2024 року у цивільній справі №458/7/24 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено в повному обсязі, заочне рішення Турківського районного суду Львівської області від 18.03.2024 року у цивільній справі №458/7/24 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, викликано сторони по справі в судові засідання.

Сторона відповідача 22.10.2024 року подала відзив на позивну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, стягнути з позивача судові витрати у розмірі: судовий збір та витрати на правничу допомогу у розмірі 21000,00 грн.

Сторона позивача 11.11.2024 року подала додаткові пояснення стосовно відшкодування витрат на правничу допомогу відповідачки.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.10.2023 року у справі № 914/2768/23 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів ОСОБА_1 та мораторій на задоволення вимог кредиторів, оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 . Ухвалою Господарського суду Львівської області про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність від 19.10.2023 року зобов`язано позивача надати інформацію щодо усіх відкритих банківських рахунків та залишок коштів на рахунках керуючому реструктуризацією.

Керуючому реструктуризацією арбітражному керуючому Багінському А.О. до 18.11.2023 року зобов`язано надати суду відомості про результати розгляду вимог кредиторів; повідомити усіх виявлених кредиторів про час та місце проведення попереднього засідання суду, докази повідомлення надати суду; письмово повідомити всіх відомих кредиторів боржника про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність, докази повідомлення надати суду.

АТ КБ "Приватбанк" зобов`язано надати керуючому реструктуризацією арбітражному керуючому Багінському А.О. та суду інформацію про залишок коштів на рахунках боржника ОСОБА_1 , громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Керуючим реструктуризацією був поданий запит №623 від 30.10.2023 року до позивача з вимогою надати інформацію стосовно заборгованості ОСОБА_1 .

АТ КБ "Приватбанк" надав відповідь від 09.11.2023 року №20.1.0.0.0/7-231030/61600, який надійшов до справи 14.11.2023 року, з якого вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито шість рахунків, залишок коштів на яких становить: 152345,70 грн, 2025,42 грн, 1,12 злотий. Проте з грошовими вимогами в межах процедури неплатоспроможності після цього АТ КБ «ПриватБанк» не звернувся в господарський суд.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.12.2023 року керуючого реструктуризацією ОСОБА_2 було зобов`язання відправити листи усім кредиторам з інформуванням про наслідки незаявлення вимог у відповідності до статті 45 КЗзПБ.

Стаття 45 КЗзПБ передбачає, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (ч.1). Кредитор, за заявою якого відкрито провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого частиною першою цієї статті. Забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство. Майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути виражені в грошових одиницях і заявлені до господарського суду в порядку, встановленому цією статтею. Копії відповідних заяв та доданих до них документів кредитори надсилають боржнику та розпоряднику майна (ч.2). Для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом (ч.4). Кредитор має право отримувати від розпорядника майна інформацію щодо вимог інших кредиторів. Такий кредитор може подати розпоряднику майна, боржнику та суду заперечення щодо визнання вимог інших кредиторів. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її оголошення, може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку та є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів (ч.6).

Керуючим реструктуризацією ОСОБА_2 19.12.2023 року відправлено листи усім кредиторам з інформуванням про наслідки незаявлення вимог.

На листи-інформування керуючого реструктуризацією ОСОБА_2 зголосилася Державна податкова служба України в особі Головного управління ДПС у Львівській області.

02.01.2024 року акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» подав до Турківського районного суду позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 29.12.2018 року у розмірі: 128670,42 грн заборгованість за кредитом та 27535,38 заборгованість по процентам за користування кредитом та судові витрати. В позовній заяві позивач зазначає, що у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 13.12.2023 року має заборгованість в розмірі 156205,80 грн, відповідачка ухиляється від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів позивача. Заходи досудового врегулювання спору позивачем не проводились, оскільки законом не встановлена їх обов`язковість для спірних правовідносин.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.01.2024 року визнано вимоги Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Львівській області в розмірі 24 389,71 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.02.2024 року задоволено клопотання керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Багінського Артема Олександровича про затвердження плану реструктуризації боргів боржника ОСОБА_1 , затверджено план реструктуризації боргів від 24.01.2024 у справі №914/2768/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Водночас заочним рішенням Турківського районного суду Львівської області від 18.03.2024 року по справі № 458/7/24 провадження 2/458/80/2024 позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі, вирішено стягнути в користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 29.12.2018 року у розмірі 156205,80 грн станом на 13.12.2023 року, з яких 128670,42 грн - заборгованість за тілом кредиту, 27535,38 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, стягнуто з ОСОБА_1 в користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,20 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.03.2024 року закрито провадження у справі про неплатоспроможність, вимоги конкурсних кредиторів, які виникли до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , але не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк визнано погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнати такими, що не підлягають виконанню, звільнено фізичну особу ОСОБА_1 від боргів.

03.04.2024 року на адресу Турківського районного суду Львівської області надійшла заява акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про видачу виконавчого листа.

16.04.2024 року відповідача ОСОБА_1 подала заяву про перегляд заочного рішення Турківського районного суду Львівської області від 18.03.2024 року у цивільній справі №458/7/24 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою суду від 19.04.2024 року прийнято до провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 09.10.2024 року заочне рішення Турківського районного суду Львівської області від 18.03.2024 року у цивільній справі №458/7/24 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано.

Сторона позивача просить залишити позовну заяву без розгляду.

Сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи даний спір, судом встановлено, що АТ КБ "Приватбанк" з часу отримання запиту №623 від 30.10.2023 року від керуючого реструктуризацією ОСОБА_2 , стало відомо про відкриття провадження у справі господарським судом про неплатоспроможність ОСОБА_1 , оскільки 09.11.2023 року за №20.1.0.0.0/7-231030/61600 позивач надав відповідь керуючому реструктуризацією.

Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (стаття 124 Конституції України).

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема таку складову, як дотримання правил юрисдикції та підсудності.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 20 Господарського процесульного кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Питання встановлення умов та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи регулюються Кодексом України з процедур банкрутства, що набрав чинності 21.04.2019 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи.

Згідно з матеріалами справи встановлено, що звертаючись із заявою про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції ОСОБА_1 посилалась на те, що на час звернення з позовом в Турківський районний суд 02.01.2024 року, за один місць до цього, позивач 09.11.2023 року своєю відповіддю повідомив керуючого реструктуризацією, а відповідно і суд іншої юрисдикції, про існування заборгованості в ОСОБА_1 , одже знав, що існує судовий розгляд з приводу заборгованості.

Частинами другою та третьою статті 7 КУзПБ передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник. Матеріали справи, в якій стороною є боржник, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи. Отже, вказаними нормами врегульовано, що господарським судам підвідомчі справи про банкрутство та справи у спорах з майновими та з немайновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 травня 2021 року у справі № 759/9008/19, провадження № 14-35цс21).

За змістом пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України та частин другої, третьої статті 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі спори (за виключенням пов`язаних зі стягненням податкового боргу), стороною в яких є боржник.

Тобто такі спори належать до виключної підсудності господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, та їх розгляд здійснюється в межах провадження у справі про банкрутство, без порушення провадження у нових справах.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17, постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 921/557/15-г/10, від 06 лютого 2020 року у справі № 910/1116/18, від 12 січня 2021 року у справі № 334/5073/19.

Визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 289/2217/17, від 12 червня 2019 року у справі № 289/233/18, від 19 червня 2019 року у справах № 289/718/18 та № 289/2210/17).

Отже, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію КУзПБ має здійснюватись господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.

Відповідно до частини третьої статті 7 КУзПБ матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, провадження № 14-404цс19, викладено висновок, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті.

Проте виходячи з наявних матеріалів даної справи, ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.03.2024 року закрито провадження у справі про неплатоспроможність, вимоги конкурсних кредиторів, які виникли до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , але не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк визнано погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнати такими, що не підлягають виконанню, звільнено фізичну особу ОСОБА_1 від боргів.

У зв`язку з чим, в суду відсутні підстави для передачі справи до належного суду для розгляду по суті, сторона позивача таких клопотань не заявляла, з приводу прийнятого 18.03.2024 року заочного рішення Турківським районним судом Львівської області, позивачем 03.04.2024 року подана заява про видачу виконавчого листа у справі № 458/7/24.

Також судом встановлено, що позивач АТ КБ "Приватбанк" просить залишити позовну заяву без розгляду, оскільки не підтримує заявлених вимог.

З приводу такої вимоги сторони позивача, суд враховує те, що у відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і судове рішення є актом судового розгляду справи будь-якого виду провадження, яке відповідно до ст.124 Конституції України ухвалюється судами іменем України і є обов`язковим до виконання на всій території України.

Судове рішення є актом судового розгляду справи будь-якого виду провадження, і таке рішення є актом реалізації судової влади і метою судового рішення є досягнення юридичної визначеності у спірних правовідносинах.

Діюче процесуальне законодавство зазначає, що рішення суду повинно бути зрозумілим. Зрозумілість судового рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Згідно із вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому частинами 1-3 ст.89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов?язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Відповідно до положень ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невиконання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантовано кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру («Плахтєєв та Плахтєєва проти України»). Відповідно до практики Суду, поняття «права та обов`язки цивільного характеру» є автономним від національного законодавства й застосовується до широкого спектру прав та обов`язків, які є цивільними за своєю суттю (рішення у справі Ferrazziniv. Italy). У справі «Трегубенко проти України» Суд звернув увагу на те, що усунення з-під юрисдикції судів розгляду певної категорії цивільних спорів суперечить праву на доступ до суду, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції (п. 44 Рішення). Ця ж позиція Суду була висловлена у справі «Брумареску проти Румунії» та у справі «Василеску проти Румунії» (пп. 39-41).

За приписами ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати до суду заяви та клопотання.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтею 49 ЦПК України визначені процесуальні права та обов`язки сторін. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

При розгляді даної справи судом також враховано те, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004 року).

Згідно ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду (пункт 5 частини першої статті 257 ЦПК України).

Судом встановлено, що заява про залишення позову без розгляду подана в справі, у якій постановлено рішення суду, позивач (стягувач) звернувся із заявою про видачу виконавчого листа, і така заява не надійшла до початку розгляду справи по суті.

Також судом встановлено, що відповідачка 16.04.2024 року подала заяву про перегляд заочного рішення, де відобразила свою позицію в частині безпідставності висунення позову до неї. Позивач в період часу 16.04.2024 01.05.2024 року, а також до 08.07.2024 року заяви про залишення позову без розгляду не подавав.

17.09.2024 року додатковими поясненнями позивач, вважаючи що постановлене заочне рішення суду є законне, заперечив проти скасування заочного рішення.

Позивач із заявою про залишення позову без розгляду звернувся 09.10.2024 року в день постановлення суд ухвали про скасування заочного рішення.

В матеріалах справи наявні докази, які свідчать про невиконання позивачем АТ КБ "Приватбанк" вимог ухвали Господарського суду Львівської області від 19.10.2023 року у справі № 914/2768/23, яке є обов`язковим до виконання.

Окрім цього, ухвала Господарського суду Львівської області від 19.03.2024 року про закриття провадження у справі про неплатоспроможність у зв`язку з виконанням плану реструктуризації боргів набирала законної сили з моменту її прийняття, і може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 256, ст. 257 ГПК України. Вказана ухвала позивачем АТ КБ "Приватбанк" не оскаржувалася.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.120 Кодексу України з процедур банкрутства з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника строк виконання всіх грошових зобов`язань боржника вважається таким, що настав.

Із змісту самої позовної заяви, в тому числі розрахунку, доданого до неї, слідує, що вимоги повивача до ОСОБА_1 виникли до відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність, а відтак вважаються погашеними.

При вирішенні даного споруд судом враховано, що позивач під час звернення до Турківського районного суду із позовною заявою припустився до порушення правил предметної та суб`єктної юрисдикції, оскільки на момент звернення до Турківського районного суду, як загального місцевого суду цивільної юрисдикції, позовна заява була підсудна господарському суду.

Суд відмовляє у позові акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором оскільки позивач обрав неналежний спосіб захисту.

Судом враховано, що спір виник з договірних правовідносин, при існуванні порушеного права позивача, проте на час підготовки до подачі позову в Турківський районний суд, проводячи розрахунок заборгованості станом на 13.12.2023 року і подаючи 02.01.2024 року позов, позивач АТ КБ «Приват Банк» припустився до обрання неналежного способу захисту в суді цивільної юрисдикції, а не в господарському суді.

Прийнятим рішенням Господарського суду Львівської області 19.10.2023 року у справі № 914/2768/23 було встановлено для позивача АТ КБ "Приватбанк" правову визначеність у врегулюванні даного спору з приводу виниклих договірних відносин від 29.12.2018 року.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 925/1265/16). Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушника.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

П.1 ч.1 ст.255 ЦПК України підставами закриття провадження у справі є те, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд закриває провадження у справі з підстав, передбачених у ст. 255 ЦПК України, перелік якої є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що справа підлягає до закриття на підставі ст. 255 ЦПК України.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інш. проти Великобританії" рішення від 22.10.1996 року, "Девеер проти Бельгії" рішення від 27.02.1980 року). За практикою тлумачення права на ефективний захист в суді Європейським Судом з прав людини в рішенні у справі "Мірагалль Эсколано та інші проти Іспанії" допустимим обмеженням доступу до правосуддя відповідає застосування строків.

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 року та "Круз проти Польщі" від 19.06.2001року.

З урахуванням викладеного, у задоволенні вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 29.12.2018 року у розмірі 156205,80 грн станом на 13.12.2023 року, з яких 128670,42 грн - заборгованість за тілом кредиту, 27535,38 грн заборгованість по процентам за користування кредитом слід відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судові витрати в цій справі складаються з судового збору, витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України в редакції Закону України №2147-VSSS від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вимогами ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Вимогами ч.2 п.2 ст.141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Окрім цього, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову.

Стосовно вимоги про стягнення судових витрат пов`язаних з стягнення судового збору, то судом встановлено, що згідно долученої до заяви платіжної інструкції № 0.0..1 від 10.04.2024 року вбачається, що позивачем у АТ КБ «Приват Банк» було оплачено судовий збір у сумі 606,00 грн, що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформованою автоматизованою системою документообігу суду.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, задоволено заяву ОСОБА_1 , в якій така особа просила стягнути сплачений судовий збір, зважаючи вимогу відповідачки про стягнення з позивача оплачений нею судовий збір, суд задовольняє таку вимогу, і приходить до висновку, що з позивача підлягає стягненню в користь відповідачки оплачений нею судовий збір.

Стосовно вимоги про стягнення судових витрат пов`язаних з розглядом справи в частині сплачених витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Положеннями ст.59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст.59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до ст.131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа, як передбачає ч.1 ст.4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України визначає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Право учасників справи на користування професійною правничою допомогою встановлено статтею 15 ЦПК.

Відповідно до частини першої ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю, ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу", про що зазначено в ч.4 ст.62 ЦПК України.

Судом встановлено, що в матеріалах справи знаходяться належні повноваження представника сторони по справі, адвоката Василюк А.П. ордер серії АІ № 1598909 від 25.04.2024 року, свідоцтво про право на занятта адвокатською діяльністю сері їКС № 9002/10.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат включається: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43).

Таким чином, компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Частинами 1-4 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що повноваження адвоката Василюка А.П. підтверджуються договором та ордером.

Відповідно до договору за надання адвокатських послуг клієнт зобов`язується сплачувати адвокату гонорар на підставі акту прийому-передачі наданих послуг, який підписується сторонами.

Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт № 01 від 22.10.2024 року до договору № 25/04-24 від 25.04.2024 року вбачається, що вартість за виконані роботи в частині усної консультація щодо позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», обрання та обґрунтування правової позиції, складання процесуальних документів (клопотання про долучення доказів), складання відзиву на позовну заяву, участь в судових засіданнях було визначено та узгоджено в розмірі 21000,00 грн.

Cудом встановлено, що адвокатом Василюком А.П. надано усі належні підтверджуючі документи оплати адвокатських послуг згідно наданого детального опису наданих послуг, підтвердженого актом виконаних робіт на суму 21000,00 грн.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West AllianceLimited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268).

Таким чином, з аналізу змісту укладеного договору з врахуванням діючого законодавства, беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію - написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта. Участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні, у зв`язку з чим вчинені дії адвоката згідно умов договору є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта.

Так, згідно з п.4 ч.1 ст.1 закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У п.9 ч.1 ст.1 закону №5076-VI установлено, що представництво є видом адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно п.6 ч.1 ст.1 закону №5076-VI інші види правової допомоги є видами адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення

Відповідно до ст.19 закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правничої допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Окрім цього, адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

При розгляді даної вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу правову допомогу в даній справі, судом враховано позиції Верховного Суду, що саме право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.

Суд, при вирішенні даної вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу правову допомогу в даній справі і визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації адвоката іншою стороною, виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», і у разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

При вирішенні даної вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу правову допомогу в даній справі, судом враховано те, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Окрім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вирішуючи подану позовну заяву за встановлених обставин, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується звернення до суду, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи характер, обсяг і новизну виконаної представником позивача роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви витрат на професійну правничу правову допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Керуючись ст.ст.12,13,141,258-259,280-283 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 29.12.2018 року у розмірі 156205,80 грн станом на 13.12.2023 року, з яких 128670,42 грн - заборгованість за тілом кредиту, 27535,38 грн заборгованість по процентам за користування кредитом - відмовити в повному обсязі.

Покласти на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» частково понесені судові витрати ОСОБА_1 , стягнувши з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 606,00 грн, а також витрати на професійну правову (правничу) допомогу в розмірі 6000,00 грн.

В решті вимог про стягнення з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в користь ОСОБА_1 - відмовити.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ознайомитись з текстом судового рішенням в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://tk.lv.court.gov.ua/

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»;

юридична адреса, місцезнаходження за відомостями, внесеними до ЄДРЮОФОПГФ: 01001, м.Київ, вул..Грушевського, буд.1Д; адреса для листування: 49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 50; .

Відповідач: ОСОБА_1 ;

місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 31.01.2005 року Залізничним ЛМУ УМВСУ у Львівській області; РНОКПП (для фізичних осіб) .

Повний текст судового рішення складено 18.11.2024 року.

Суддя Р.І.Ференц