ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2557/23 Номер провадження 22-ц/814/3043/24Головуючий у 1-й інстанції Бєссонова Т.Д. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Кузнєцової О.Ю., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Юхимович Світлана Андріївна, на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 червня 2024 року у справі за позовом Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації,-

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року Лубенська міська рада Лубенського районуПолтавської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації.

В обґрунтування позову зазначено, що у АДРЕСА_1 , проживала ОСОБА_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Померлій ОСОБА_2 на праві власності належало нерухоме майно, а саме: кв. АДРЕСА_2 , гараж під № НОМЕР_1 в м. Лубни в гаражному товаристві «Мисливець» та земельна ділянка, кадастровий номер :06:068:0091, на якій розташований гараж.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю не менше п`яти років з ОСОБА_2 , яке рішенням місцевого суду від 28 вересня 2021 року у справі № 539/1455/21 було задоволено. Не погодившись із вказаним рішенням суду, Лубенська міська рада Лубенського району Полтавської області звернулася з апеляційною скаргою до Полтавського апеляційного суду, згідно постанови якого від 16 лютого 2022 року апеляційну скаргу було задоволено, а рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 вересня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

У період оскарження рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 вересня 2021 року в апеляційному порядку, ОСОБА_1 з невідомих причин отримала вказане рішення з відміткою про набуття законної сили та на підставі нього отримала три свідоцтва про право на спадщину за законом № 1705 від 12 листопада 2021 року, № 1706 від 12 листопада 2021 року та № 1707 від 12 листопада 2021 року.

В подальшому ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24 січня 2022 року здійснила продаж квартири за адресою: АДРЕСА_1 , покупцю ОСОБА_3 .

У квітні 2022 року Лубенська міська рада звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Друга лубенська державна нотаріальна контора та приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Карпець О.М. про скасування свідоцтва про право на спадщину №1705 від 12 листопада 2021 року, скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 квітня 2023 року у справі №539/1022/22 позовні вимоги Лубенської міської ради були задоволені частково, а саме визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 листопада 2021 року, зареєстроване в реєстрі за №1705, видане ОСОБА_1 на спадкове майно померлої ОСОБА_2 , а в задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення мотивоване тим, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права спираючись на висновки Великої Палати Верховного Суду сформовані у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц та вказано, що позивач має право на компенсацію вартості спірної квартири у грошовому еквіваленті.

Отже, територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації.

Згідно звіту №17 про оцінку вартості об`єкту нерухомості двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виконаного ТОВ «Естіма» - вартість об`єкту оцінки (квартири) становить 323400,00 грн без ПДВ.

На думку позивача, в даному випадку порушено інтерес Лубенської територіальної громади на спадкове майно померлої ОСОБА_2 так як відсутні спадкоємці, а спадкове майно продано іншій особі (добросовісному набувачу), а тому має бути захищений інтерес територіальної громади шляхом стягнення грошової компенсації вартості майна за ринковими цінами.

Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області грошову компенсацію у розмірі 323400,00 грн вартості квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 червня 2024 року позовні вимоги Лубенської міської ради Лубенського районуПолтавської області до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області грошову компенсацію у розмірі 323400,00 грн вартості квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області судовий збір в розмірі 4851,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 червня 2024 року не погодилася відповідач та оскаржила його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохала суд, зокрема оскаржуване рішення місцевого суду скасувати, а в задоволенні позовних вимог Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації відмовити.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи, викладені в апеляційній скарзі

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, судом не з`ясовані обставини, які мають значення для справи, що призвело до ухвалення помилкового рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідач вважає, що позов пред`явлений особою, якій не належить право вимоги (неналежний позивач), оскільки у строки визначені нотаріусом заяву про намір прийняти спадщину подала ОСОБА_4 .

Також зауважено, що місцевий суд вийшов за межі заявлених позовних вимог та фактично вирішив інші правовідносини визнав ОСОБА_4 неналежним спадкоємцем, хоча остання була закликана нотаріусом до спадкування та вчасно, тобто у визначені строки нотаріусом, подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Щодо доводів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу

На думку позивача, рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 червня 2024 року є обґрунтованим та таким, що винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення поданої відповідачем апеляційної скарги.

Лубенська міська рада Лубенського району Полтавської області зауважує, що відсутні відомості щодо наявності родинних зв`язків між ОСОБА_4 та померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Від представника ОСОБА_1 адвоката Юхимович С.А. до Полтавського апеляційного суду надійшла заява, відповідно до змісту якої заявник прохала суд, зокрема розгляд справи проводити за відсутності відповідача та її представника, наголошуючи на підтриманні вимог поданої апеляційної скарги.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Лубни Полтавської обл., що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 17 липня 2020 року (а.с. 6).

На підставі рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 вересня 2021 року по цивільній справі №539/1455/21 позов ОСОБА_1 до Лубенської міської ради, третя особа: Друга лубенська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини задоволено, а саме встановлено факт, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю із ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 із середини липня 2013 року і по день її смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7-8).

12 листопада 2021 року відповідачу ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії НРН №808299 на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , а саме на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27).

Згідно договору купівлі-продажу серії НРР №961573 від 24 січня 2022 року відповідач ОСОБА_1 продала ОСОБА_3 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 35-36).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року апеляційну скаргу Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області задоволено, а саме рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 вересня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини (а.с. 9-10).

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 квітня 2023 року по цивільній справі №539/1022/22 позов Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , Друга лубенська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Карпець О.М. про скасування свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності задоволено частково, а саме визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 листопада 2021 року, зареєстроване в реєстрі за №1705, видане ОСОБА_1 на спадкове майно померлої ОСОБА_2 , в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 11-14).

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17 лютого 2022 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 (а.с. 37).

Згідно звіту №17 про оцінку вартості об`єкту нерухомості двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виконаного ТОВ «Естіма» - вартість об`єкту оцінки становить 323400,00 грн без ПДВ (а.с. 15-26).

Позиція суду апеляційної інстанції

Правовідносини, що виникли між сторонами спору, в основному регулюються главою 86 ЦК України про спадщину.

Зокрема, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46, частини перша та друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до глави 86 ЦК України за загальним правилом спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та на підставі споріднення. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Однак, положення зазначеної глави ЦК України передбачають також спадкування не тільки на підставі споріднення, а й за фактом спільного проживання (статті 1258-1265). Зокрема, за положеннями статті 1264 і 1265 ЦК України передбачається, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно (п`ята черга спадкування), причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Відтак, законодавство про спадщину передбачає, що перехід прав на спадкове майно відбувається на підставі споріднення або факту спільного проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини як член сім`ї спадкодавця. Право підтверджуючим документом на спадкове майно при цьому є свідоцтво про право на спадщину (стаття 66 Закону України «Про нотаріат»). Відсутність таких спадкоємців та інших осіб, що спільно проживали зі спадкодавцем як члени сім`ї, свідчить про відсутність спадкоємців усіх п`яти черг, передбачених законом.

Одночасно ЦК України запобігає таким ситуаціям, коли відсутність спадкоємців має наслідками відсутність власників спадкового майна та його занепад, а тому передбачає у такому випадку перехід прав на це майно до територіальної громади за місцем знаходження цього майна (стаття 1277 ЦК України). Відтак, у разі відсутності спадкоємців за заповітом чи за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття у територіальної громади виникає інтерес щодо переходу спадкового майна у власність громади.

Зокрема, частини перша та друга статті 1277 ЦК України визначає, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частина третя статті 1277 ЦК України та частина перша статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Однак відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається з моменту реєстрації цього права.

Зміст зазначених норм права свідчить про те, що спадщина набуває статусу відумерлої саме після набуття чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається у територіальної громади з моменту реєстрації цього права за громадою. При цьому слід зауважити, що якщо спадкоємці повинні заявити про прийняття спадщини у строк шість місяців із часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України), то територіальна громада зобов`язана подати заяву про визнання спадщини відумерлою лише після спливу одного року із часу відкриття спадщини (частина друга статті 1277 ЦК України).

За положеннями глави дев`ятої розділу IV ЦПК України справи за заявою про визнання спадщини відумерлою розглядаються в окремому провадженні із залученням органу самоврядування та усіх заінтересованих осіб.

За змістом зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права, орган місцевого самоврядування не є спадкоємцем у справі та не залучається до спадкування. Однак у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців у нього виникає цивільний інтерес на визнання спадщини відумерлою та отримання її у власність територіальної громади. Зазначене надає підстави місцевій раді звертатись до суду як із заявами про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження та у подальшому оформити своє право власності на таке майно, так і з належним позовами в порядку позовного провадження на захист свого інтересу.

Розглядаючи проблему застосування цивільного та цивільного процесуального законодавства при визнанні спадщини відумерлою з точки зору процедур розгляду таких справ та способу захисту інтересу територіальної громади на спадкове майно, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) дійшла до таких висновків.

Положення ЦК України щодо прийняття спадщини спрямовані на захист прав усіх спадкоємців, які мають права на спадщину, та надають можливість кожному з них захистити своє право чи інтерес, навіть якщо строк на прийняття спадщини пропущено і спадщина вже розподілена між іншими спадкоємцями. Крім того, такі ж права має спадкоємець, якщо спадщина визнана відумерлою та перейшла до територіальної громади.

Зокрема, за змістом статті 1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Відтак, спадкоємець, який із зазначених причин не зміг прийняти спадщину, яка була перерозподілена між іншими спадкоємцями або перейшла у власність територіальної громади як відумерла, має право на передачу йому належної частки спадщини в натурі, якщо спадщина збереглася, а у випадку неможливості такої передачі у зв`язку з тим, що спадщина не збереглася, або визнана відумерлою та відчужена територіальною громадою на користь іншої особи, має право на отримання лише грошової компенсації. Такий підхід до розв`язання проблем переходу прав на відумерлу спадщину застосовується законодавством задля захисту прав добросовісного набувача майна, що на час переходу прав на це майно не знав та не міг знати про наявність спадкоємців, що мають право на спадщину.

Разом з тим законодавство не містить положень про можливість територіальної громади отримати відчужене майно в натурі та/або способи захисту інтересів територіальної громади у випадку, якщо спадщина була незаконно передана особі-спадкоємцю, зокрема, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, та у випадку, коли спадщина такою особою була вже відчужена іншій особі, що позбавило територіальну громаду отримати майно у свою власність як відумерле в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.

Уніфіковане застосування закону обумовлює його загальнообов`язковість, рівність перед законом та правову визначеність, а також гарантує учасникам процесу передбачуваність судового рішення.

Цивільне законодавство передбачає за відсутності норми права, що регулює спірні правовідносини, які виникли між учасниками цивільного спору, застосування при розгляді таких спорів аналогію права або аналогію закону.

Зокрема, стаття 8 ЦК України передбачає, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Проаналізувавши зміст законодавчих норм у системі з установленими судами правовідносинами, Верховний Суд у постанові від 01 березня 2023 року у справі № 320/10856/18 зауважив, що у цій категорії справ підлягає застосуванню аналогія закону, що регулює подібні правовідносини, зокрема положення статті 1280 ЦК України, виходячи з таких міркувань.

Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право».

Відтак, захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі.

Як зазначалось, стаття 1280 ЦК України передбачає, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А відтак, застосовуючи аналогію закону й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації.

Верховним Судом у постанові від 01 березня 2023 року у справі № 320/10856/18 вказано, що закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем.

Слід зауважити, що захист прав чи інтересів територіальної громади у цьому випадку також має бути реальним, спрямованим на дійсне відновлення порушеного права та/або інтересу, а відтак, з метою захисту порушеного права чи інтересу територіальної громади при відчуженні спадкового майна розмір грошової компенсації вартості цього майна визначається, виходячи з його ринкової вартості на час розгляду спору в суді або на час добровільного врегулювання спору між сторонами цих правовідносин.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) та в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), розв`язуючи правову проблему розміру грошової компенсації при відчужені майна та стягненні такої компенсації при поділі майна подружжя.

Враховуючи факт відчуження спірної квартири особою, яка не є спадкоємцем майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 , то територіальна громада, за умови відсутності інших спадкоємців на вказане майно, маючи правові очікування отримати майно у свою власність як відумерле, має право на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті.

Що ж стосується поданої до нотаріальної контори заяви від ОСОБА_4 , яка датована 01 лютого 2024 року, то слід відзначити, що відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (частина перша статті 1220 ЦК України).

Водночас, частиною першою статті 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Слід зауважити, що строк для прийняття спадщини встановлений законом та він не підлягає продовженню чи поновленню на підставі волевиявлення нотаріуса, натомість нормами чинного цивільного законодавства передбачена можливість надання додаткового строку за рішенням суду на підставі поданого позову спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини.

Крім того, нотаріальна контора направляла на вказану ОСОБА_4 поштову адресу листа, в якому, зокрема прохала надати документи, що підтверджують її родинні зв`язки з померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , однак матеріали справи не містять відомостей про вчинення адресатом будь-яких дій на виконання листа нотаріату.

Колегія суддів зауважує, що аналіз поданої ОСОБА_4 заяви виконано місцевим судом виключно з метою дослідження висловленого ОСОБА_1 доводу щодо відсутності порушених прав позивача, а тому не свідчить про вихід за межі заявлених позовних вимог.

Окремо слід наголосити, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Юхимович С.А., слід залишити без задоволення, а рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 червня 2024 року без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат, понесені сторонами під час розгляду справи місцевим судом, та відсутні підстави для розподілу судових витрати у вигляді судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Юхимович Світлана Андріївна залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2024 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді О.Ю. Кузнєцова

О.О. Панченко