Справа № 127/4016/24
Провадження № 2/127/481/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2024 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Мельник А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_2 за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги мотивує тим, що 12.09.2016 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , однак через сварки та непорозуміння, аморальний спосіб життя відповідача, захоплення його азартними іграми, сімейне життя не склалося, подальше спільне проживання та збереження шлюбу було неможливим, тому з початку листопада 2018 року вони припинили спільне проживання, а 08.05. 2019 року рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області шлюб було розірвано.

У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За час спільного проживання відповідач неодноразово здійснював фізичне та психологічне насилля відносно позивача, часто спричиняв голосні сварки, трощив побутові прилади, що негативно впливало на психологічний стан дитини.

На початку листопада 2018 року, коли сину виповнилось трохи більше року відповідач зник з їх життя, тоді він і востаннє бачив свого сина.

Позивач, зазначає, що відповідач зник з місця спільного проживання ( АДРЕСА_1 ), оскільки переховувався, як виявилось мав значні боргові зобов`язання перед знайомими і незнайомими їй людьми, про які вона дізналась вже після розлучення і частину яких погасила особисто. Позичені кошти програвав на ставках у більярді та ігрових автоматах, після чого приходив додому обурений, злий та всю агресію спрямовував на позивача шляхом фізичного та психологічного тиску.

Після зникнення, через деякий час, відповідач телефонував позивачу декілька разів, погрожуючи жорстокою фізичною розправою, останній дзвінок, від відповідача був улітку 2019 року з іноземного номера телефона, під час якого він вкотре погрожував та ображав нецензурною лайкою позивача та зазначив, що перебуває за межами України.

В подальшому, після розлучення позивач познайомилась з ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_6 , а 15.07.2021 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 .

Позивач також вказала, що спільній дитині сторін 6 років і він не має до біологічного батька жодних почуттів, більше того він не пам`ятає жодного дня життя з батьком, відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною, що необхідно для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти, не надає дозволу на виїзд за кордон для оздоровлення, відпочинку та розширення кругозору. Відповідач створює умови, які шкодять інтересам дитини, за всі майже 6 років відповідач не виявив бажання для спілкування та виконання батьківських обов`язків.

Позивач зазначила про те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків з виховання сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не виявляє батьківської турботи. Таким чином відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина. Проте без дозволу батька позивач позбавленва можливості вирішувати питання, що стосуються дитини, як то: зміна реєстрації місця проживання, виїзд за кордон на оздоровлення, інших питань, які стосуються дитини. Позбавлення батьківських прав не буде нести в собі негативний вплив на свідомість дитини, оскільки син не знає свого біологічного батька та не здогадується, що у нього є інший батько, крім того, якого він знає (вітчим).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник підтримали позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач відзиву на позов не подав.

Представником Служби у справах дітей Вінницької міської ради до суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності. Підтримує висновок органу опіки і піклування Вінницької міської ради від 13.08.2024 року №01/00/011/154383.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 дала суду показання про те, що вона є колегою сторін, працювали разом в пекарні та на даний час спілкується з позивачем, оскільки її дитина та син сторін товаришують, діти однакового віку. Знає позивача 14 років, а її бувшого чоловіка - відповідача з 2017 року. ОСОБА_2 погано впливав на дитину, погрожував розправою його матері ОСОБА_1 . Коли вони разом працювали у відповідача була схильність до азартних ігор. Він викрав денну касу з пекарні. Відповідач не намагається допомогти дитині. Теперішній чоловік позивача ОСОБА_9 постійно спілкується по телефону з дитиною ОСОБА_4 і він вважає його своїм батьком, з яким в дитини добрі, люблячі взаємовідносини. ОСОБА_9 з`явився в житті ОСОБА_1 , коли дитині було 1 рік і 7 місяців.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 дала суду показання про те, що є сестрою нинішнього чоловіка позивача. Позивача знає з того часу, коли сину ОСОБА_4 було 1 рік, тобто з вересня 2018 року. За цей період свідок доволі часто зустрічається і спілкується із сім`єю позивача. Колишнього чоловіка ОСОБА_2 свідок ніколи не бачила. Син ОСОБА_4 ставиться до нинішнього чоловіка ОСОБА_1 як до свого батька, спілкується з ним по телефону. Біологічного батька ОСОБА_2 дитина не пам`ятає.

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Відомостей про їх заінтересованість у результаті розгляду справи немає, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 04.03.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі.

Ухвалою суду від 04.03.2024 року зобов`язано Службу у справах дітей Вінницької міської ради надати висновок щодо доцільності/ недоцільності позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 17.08.2024 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості, внесені до реєстрів Державної прикордонної служби України, щодо перетину кордону у період з листопада 2018 року по 17.06.2024 року та інформацію щодо наявності обмежень/заборон у перетині кордону України станом на 17.06.2024 року громадянином Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 13.08.2024 року підготовче провадження у справі закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 10 год. 19.09.2024 року.

02.07.2024 року на адресу суду надійшла відповідь з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про відомості внесені до реєстрів Державної прикордонної служби України щодо перетину кордону за період з листопада 2018 року по 17.06.2024 року та інформація щодо наявності обмежень/заборон у перетині кордону України станом на 17.06.2024 року громадянином Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якій зазначено, що відповідач перетнув кордон (виїзд з території України) у пункті пропуску Бориспіль 31.10.2019 року о 16:00 год. Станом на 17.06.2024 року Державна прикордонна служба України доручень, щодо тимчасового обмеження у праві виїзду/в`їзду в Україну відносно зазначеної особи, не виконує.

29.08.2024 року Орган опіки та піклування Вінницької міської ради надав висновок, відповідно до якого вважає доцільним позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.08.2023 року, ОСОБА_1 , є фізичною особою-підприємцем, вид економічної діяльності надання послуг мобільного харчування, виробництво хліба, роздрібна торгівля хлібобулочними виробами.

Відповідно до довідки КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня імені академіка О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» від 10.01.2024 року ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні не перебувала та за медичною психіатричною, неврологічною та нейрохірургічною допомогою не зверталась.

Згідно з витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» станом на 06.01.2024 року у ОСОБА_1 , незнятої чи непогашеної судимості не має.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

08.05.2019 року рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області в справі № 135/384/19 шлюб між сторонами розірвано.

21.12.2020 року у позивача та ОСОБА_5 народився син ОСОБА_6 .

15.07.2021 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Відповідно до довідки, виданої асоціацією органів самоорганізації населення м. Вінниці комітету «Пирогово» від 24.01.2024 року ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в склад її сім`ї входять чоловік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зі слів сусідів (свідчень) проживають за цією адресою з 2021 року.

Відповідно до договору оренди від 10.08.2021 року орендодавець ОСОБА_19 надає, а орендар ОСОБА_1 одержує в користування будинок за адресою: АДРЕСА_2 , термін оренди з 10.08.2021 року по 10.08.2028 року.

Відповідно до характеристики з Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад №46 Вінницької міської ради» від 15.01.2024 року, що син сторін проживає за адресою: АДРЕСА_2 , відвідує «Дошкільний навчальний заклад №46 Вінницької міської ради» інклюзивну групу N18 з 01.09.2023 року. Дитина на даний час виховується в повній сім`ї. Мати ОСОБА_1 та нинішній батько приводять та забирають з садочка, беруть активну участь у вихованні та навчанні сина, на урочистих святах та батьківських зборах також присутні. Батька, вказаного в свідоцтві про народження дитини, серія НОМЕР_1 , вони не бачили та незнайомі з ним.

ТОВ «Лікувально-діагностичний центр «Меділюкс» у відповіді на запит від 02.08.2024 року зазначив, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задекларований у лікаря загальної практики - сімейного лікаря з 12.06.2023 року. За весь час перебування дитини на обліку у їхньому медичному закладі тільки матір дитини турбувалася про стан його здоров`я та супроводжувала дитину під час всіх візитів до лікаря.

Згідно з актом від 31.07.2024 року, який складений сусідами позивача, на предмет встановлення фактичного не проживання громадянина Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і відсутності його участі у вихованні та спілкування з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В акті вказано, що дитина проживає з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , з 2021 року по даний час. Батька, ОСОБА_2, жодного разу не бачили поряд з дитиною. Факт не проживання та відсутності у житті дитини громадянина Грузії ОСОБА_2 , підтверджено підписами сусідів.

Норми права, які застосував суд.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України слідує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 (далі-Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26.04.2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11вищезазначеного Закону).

Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, яке відповідно мають: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно із ст. 164 СК України один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, зокрема, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а зазначені у ст. 164 СК України фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Питання про застосування такого крайнього заходу слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява №31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі №553/2563/15-ц та у постанові КЦС ВС від 29.11.2019 року у справі №127/23281/18, зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Мотиви, з яких виходив суд.

Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків.

Враховуючи те, що суду не надано доказів, які б свідчили про те, що батько неповнолітього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконує свої батьківські обов`язки, або які б свідчили про поважність причин невиконання ним своїх обов`язків щодо виховання та утримання неповнолітнього сина, суд доходить переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо сина є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу заявлених вимог, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

Суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів самої дитини, тому задовольняючи позов, суд вважає, що від такого вирішення справи у житті дитини настануть позитивні наслідки. Таке втручання для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції суд визнає виправданим у спірній ситуації і здатним забезпечити належний захист інтересів дитини для її подальшого гармонійного розвитку.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Судові витрати позивача складаються із судового збору в розмірі 1211,20 грн., які позивач просила залишити за нею.

Керуючись положеннями Конституції України, Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.19, 150, 164-166 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє відоме місце проживання : АДРЕСА_4 , щодо його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 25.10.2024 р.

Суддя