Провадження №2/951/100/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року

Козівський районний суд Тернопільської області

у складі головуючої судді Гриновець О. Б.

за участю секретаря судового засідання Книш Л. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Козова Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно

установив:

короткий виклад обставин справи.

02.10.2023 адвокат Вільотнік Г. С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , яка за життя склала заповіт, за яким все належне їй майно заповіла позивачу. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на належне їй майно. Приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Нечай Л. С. видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку й часту у праві власності на житловий будинок, що на АДРЕСА_1 . Однак, 03.08.2023 нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку у праві власності вищевказаного житлового будинку, що належала ОСОБА_4 , спадщину після смерті якого прийняла його дружина ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що свідоцтво про право власності видане та зареєстроване після його смерті. Тож просить визнати за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та було власністю ОСОБА_4 .

Позиція учасників справи.

В судове засідання ОСОБА_1 чи її представник ОСОБА_5 не з`явилися, однак остання подала до суду клопотання, відповідно до якого позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд здійснювати розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, 23.10.2024 через канцелярію суду подав заяву згідно з якою позовні вимоги визнає й щодо задоволення таких не заперечує.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 29.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду й відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 11.06.2024 закрито підготовче провадження й справу призначено до судового розгляду по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд розглядає справу у загальному порядку, оскільки підстави для заочного розгляду справи відсутні.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Так як текст рішення складено 05.11.2024, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 23.10.2024, датою ухвалення рішення є саме 05 листопада 2024 року.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів ( ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Так судом встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 й Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 повторно /а. с. 12/.

Останній за життя був власником частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.10.2001, виданому на підставі рішення виконкому Августівської сільської ради за № 12 від 22.07.2001 /а. с. 22/.

Як видно із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 14.10.2022 Зборівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 306 /а. с. 11/.

03.08.2023 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 й належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ТР № 016854 від 06.12.2000 /а. с. 18/.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав № 341541222 від 03.08.2023 за ОСОБА_1 приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Нечай Л. С. зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку /а. с. 19/.

03.08.2023 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на частку у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, що знаходиться на АДРЕСА_1 й належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.10.2001 /а. с. 20/.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав № 341552475 від 03.08.2023 за ОСОБА_1 приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Нечай Л. С. зареєстровано право власності на частку вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами /а. с. 21/.

Також ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 /а. с. 13-17/.

Приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Нечай Л. С. 03.08.2023 відмовлено у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель та споруд АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що свідоцтво про право власності видане та зареєстроване після смерті спадкодавця /а. с. 10/.

З матеріалів спадкової справи 26/2023 видно, що ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Нечай Л. С. із заявою на прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Водночас спадкоємець, який має обов`язкову частку у спадщині ОСОБА_2 подав заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_3 .

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на майно у порядку спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права (належного юридичного оформлення у позасудовому порядку) через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину.

Вказані вище обставини ніким не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст. ст. 12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Застосоване судом законодавство та висновки суду.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно з ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

У ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За положеннями ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ст. 1223 ЦК України).

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 12 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У матеріалах справи наявна відмова нотаріуса в оформлені позивачу ОСОБА_1 права на спадщину за заповітом після смерті матері.

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Тож відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню, користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача.

В даному випадку нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема, у зв`язку з тим, що свідоцтво про право власності видане та зареєстроване після смерті спадкодавця.

Отож суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та було власністю померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 є законними, обгрунтованими, а тому такі необхідно задовольнити.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України).

VI. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд вважає, що у зв`язку з тим, що вимог про розподіл судових витрат позивачем заявлено не було, дане питання судом не вирішується.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 206, 247, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України

ухвалив:

задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та було власністю померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду, який обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного рішення суду 05.11.2024.

Відомості щодо учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ; дані паспорта: серія НОМЕР_4 , виданий Тернопільським МУ УМВС України в Тернопільській області 13.06.1998;

відповідач ОСОБА_2 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: с. Августівка, Тернопільський район, Тернопільська область; РНОКПП: НОМЕР_5 ; дані паспорта: відсутні.

Суддя О. Б. Гриновець