Справа № 367/4908/20
Провадження №2/367/639/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

10 жовтня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді - Карабаза Н.Ф.,

при секретарі - Жовталюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист права споживача фінансових послуг та стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача фінансових послуг та стягнення грошових коштів, вказавши, що він є клієнтом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк». Під час роботи в Автономній Республіці Крим він обслуговувався у Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ «ПриватБанк», мав відкриті рахунки та грошові кошти на депозитних та карткових рахунках. Зокрема, станом на 22.05.2014 року має наступні рахунки: НОМЕР_1 із залишком коштів 65 978,09 грн, НОМЕР_2 із залишком коштів 83 355,63 грн, НОМЕР_3 із залишком коштів 4 904,14 грн, НОМЕР_4 із залишком коштів 449 420,48 грн, НОМЕР_5 із залишком коштів 32 611,74 доларів США, НОМЕР_6 із залишком коштів 17 130,41 доларів США. Рішенням Апеляційного суду від 26.11.2016 року № 367/7401/14-ц встановлено наявність та стягнення сум за депозитними договорами: № SAMDN1445 від 18.05.2009 року, рахунок НОМЕР_4 із залишком коштів 449 420,48 грн, № SAMDN 1376 від 18.05.2009 року, рахунок НОМЕР_5 із залишком коштів 32 611,74 доларів США. Після захоплення російськими військовими Автономної Республіки Крим всі його рахунки в АТ КБ «Приватбанк» були заблоковані та видача коштів з них не відбувалася. На його звернення банк відповів, що на вимоги видати кошти по депозитним рахункам та картам була здійснена телефонна розмова для призначення зустрічі із відповідальним співробітником банку з метою здійснення реструктуризації вкладів. Після цього дій з боку відповідача щодо реструктуризації або повернення коштів від відповідача не відбувалося. 27 серпня 2014 року він звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявами про повернення вкладів за договором №SAMDN1445 (вклад «Депозит V1P») від 18 травня 2009 року, за договором №SAMDN1376 (вклад «Депозит V1P») від 18 травня 2009 року, за договором №SAMDNWFD900 (вклад «Стандарт на 12 мес.») від 11 лютого 2014 року. Заборгованість за договором №SAMDN1445 (вклад «Депозит VIP») від 18 травня 2009 року, а також заборгованість за договором №SAMDN1376 (вклад «Депозит VІP») від 18 травня 2009 року стягнуто рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2016 року у справі №367/7401/14-ц. Тобто, за зазначеними у відповіді банку від 02.07.2014 року депозитами № SAMDN1445 та № SAMDN1376 стягнення відбулося в судовому порядку. Однак, згідно довідки банку № 13251450 від 22.05.2014 року, банк не повертав йому кошти, чим порушив його права, зокрема, не повернуті кошти за картами: НОМЕР_1 із залишком коштів 65 978,09 грн, та НОМЕР_2 із залишком коштів 83 355,63 грн. Також, AT КБ «Приватбанк» не повернув кошти, що зазначені у довідці № 13251450 від 22.05.2014 року за картою № НОМЕР_3 в сумі 4 904,14 грн. Стосовно повернення зазначених коштів направлено відповідачу письмову вимогу, яка не знайшла відповіді. 11 лютого 2014 року між сторонами укладено договір № SAMDNWFD900 (вклад «Стандарт на 12 мес.») від 11 лютого 2014 року у сумі 17 000 доларів США. Згідно довідки відповідача № 13251450 від 22.05.2014 року заборгованість відповідача перед ним станом на 22.05.2014 року становила 17 130,41 доларів США. 27 серпня 2014 року він звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявами про повернення вкладів за договором №SAMDN1445 (вклад «Депозит VIP») від 18 травня 2009 року, за договором №SAMDN1376 (вклад «Депозит VІP») від 18 травня 2009 року, за договором №SAMDNWFD900 (вклад «Стандарт на 12 мес.») від 11 лютого 2014 року. Рішенням суду про стягнення за договором № SAMDN1445 (вклад «Депозит VІP») від 18 травня 2009 року, та за договором № SAMDN1376 (вклад «Депозит VIP») від 18 травня 2009 року встановлено, що на вказані вимоги відповідач був зобов`язаний повернути кошти депозитних вкладів та проценти за користування вкладом 01 вересня 2014 року, однак свій обов`язок не виконав. Згідно з відповідями Приватбанку № 20.1.0.0.0/7-20140714/3296 від 16.07.2014 року та № 20.1.0.0.0/7-20140827/1695 від 29.08.2014 року відповідач просив зачекати для вирішення питання. Отже, відповідач повинен був виконати свій обов`язок з повернення коштів також і за депозитом № SAMDNWFD900 (вклад «Стандарт на 12 мес.») від 11 лютого 2014 року в строк 01 вересня 2014 року, однак свій обов`язок не виконав. Відповідно до умов договору, на суму вкладу нараховуються відсотки за ставкою 10%, період нарахування відсотків - 1 міс. Оскільки, договір вкладу №SAMDNWFD900 (вклад «Стандарт на 12 мес.») від 11 лютого 2014 року є розірваним на його вимогу 01 вересня 2014 року, то він має право просити стягнути з відповідача: суму вкладу 17 000 доларів США, суму процентів з 11.02.2014 по 11.08.2014 (6 міс.) = 17 000 х 10% / 12x6 = 850 дол. США, 3% річних за статтею 625 ЦК з 01.09.2014 по 05.08.2020 (2 166 днів) = 17 000 х 3% / 365 х 2 166 = 3 026,46 дол. США, 3% за ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за останній рік, що передував поданню позову 17 000 х 3% х 366 днів = 186150 дол. США. Крім зазначеного вище, у нього наявні вимоги до АТ КБ «Приватбанк» про повернення коштів за депозитними договорами: № SAMD№7184 від 16.05.2007 року, та № SAMD№8123 від 16.05.2007 року. Згідно з умовами договору № SAMD№7184 від 16.05.2007 року ОСОБА_1 передав банку депозитний вклад в сумі 20000 доларів США, процентна ставка за договором - 9 річних. Внесення вкладу підтверджується квитанцією № 41325730 від 16 травня 2007 року. Строк вкладу - 12 місяців з 16.05.2007р. по 16.05.2008р. Відповідно до умов пункту 7 цього договору «Виплата суми вкладу здійснюється банком починаючи з першого робочого дня банку після закінчення строку договору, вказаного в таблиці 1». Перший робочий день після строку повернення депозиту - понеділок 19 травня 2008 року. На даний час виплата вказаної суми відповідачем не здійснена, з огляду на що він вважає за можливе звернутися із вимогами про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» за депозитом № SAMD№7184 від 16.05.2007 року: суми вкладу 20 000 дол. США, суми процентів 20 000 х 9% = 1 800 дол. США, 3% річних за статтею 625 ЦК з 19.05.2008 по 05.08.2020 (4 461 день) = 20 000 х 3% / 365 х 4 461 = 7 333,15 дол. США, 3% за ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів» за останній рік, що передував поданню позову 20000 х 3% х 366 днів = 219 600 дол. США. Згідно з умовами договору № SAMD№ 8123 від 16.05.2007 року він передав банку депозитний вклад в сумі 100 000 гривень, процентна ставка за договором - 13,5 річних. Внесення вкладу підтверджується квитанцією № 41330918 від 16 травня 2007 року. Строк вкладу - 12 місяців з 16.05.2007р. по 16.05.2008р. Відповідно до умов пункту 7 цього договору «Виплата суми вкладу здійснюється банком починаючи з першого робочого дня банку після закінчення строку договору, вказаного в таблиці 1». Перший робочий день після строку повернення депозиту - понеділок 19 травня 2008 року. На даний час виплата вказаної суми йому відповідачем не здійснена, з огляду на що він вважає за можливе звернутися із вимогами про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» за депозитом №SAMD№8123 від 16.05.2007 року: суми вкладу 100000 грн, суми процентів 100000 х 13,5% = 13500 грн, 3% річних за статтею 625 ЦК з 19.05.2008 по 05.08.2020 (4461 день) = 100000 х 3% / 365 х 4 461 = 36665,75 грн, 3% за ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів» за останній рік, що передував поданню позову 100000 х 3% х 366 днів = 1098000 грн. Просить суд стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за карткою № НОМЕР_1 в сумі 65 978,09 грн. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за карткою № НОМЕР_2 в сумі 83 355,63 грн. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за карткою № НОМЕР_3 в сумі 4 904,14 грн. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором №SAMDNWFD900 (вклад «Стандарт на 12 мес.») від 11 лютого 2014 року: суму вкладу 17000 доларів США, суму процентів з 11.02.2014 року по 11.08.2014 року 850 доларів США, 3% річних за статтею 625 ЦК за період з 01.09.2014 по 05.08.2020 року 3026,46 доларів США, 3% за ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів» за останній рік, що передував поданню позову 186150 доларів США. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMD№7184 від 16.05.2007 року: суму вкладу 20000 доларів США, суму процентів за період дії договору 1800 доларів США, 3% річних за статтею 625 ЦК з 19.05.2008 по 05.08.2020 року 7 333,15 доларів США, 3% за ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів» за останній рік, що передував поданню позову 219600 доларів США. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за договором №SAMD№8123 від 16.05.2007 року: суму вкладу 100000 грн, суму процентів за період дії договору 13500 грн, 3% річних за статтею 625 ЦК з 19.05.2008 по 05.08.2020 року 36665,75 грн, 3% за ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів» за останній рік, що передував поданню позову 1098000 грн.

Представником відповідача по справі 15.10.2020 року подано відзив на позовну заяву. У відзиві зазначає, АТ КБ «ПриватБанк» з доводами позовних вимог не погоджується. 18.05.2009 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № SAMDN1445 вклад Депозит VIP у розмірі 511752,38грн. та договір № SAMDN1376 вклад Депозит VIP у розмірі 406257,10 грн. Ірпінським міським судом Київської області здійснено розгляд справи № 367/1260/19. За наслідками розгляду касаційної скарги по справі № 367/1260/19 Верховним судом частково задоволено вимоги позивача, змінено судові рішення, за якими з відповідача стягнуто за період з 18.11.2014 року по 14.02.2019 року пеню та відсотки. Позивач зазначає, що згідно з випискою по особовому рахунку отримав за рішенням суду у справі № 367/7401/14-ц 12 червня 2019 року від Відділу примусового виконання рішень Міністерства Юстиції України. Не зрозуміло розрахунок відсотків, який надає позивач, оскільки, розмір відсотків та пені визначено рішенням суду, а кошти за депозитами позивачеві повернуті. Ухвалою від 02 вересня 2020 року у справі № 367/1260/19 (провадження61-11185) Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.». «Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2016 року у справі № 367/7401/14-ц, залишеним без змін постановою Верховного суду від 04 квітня 2018 року, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором від 18 травня 2009 року № SAMDN1445 (вклад «Депозит VIP») суму вкладу - 511 752,38 грн, проценти за договором - 352 092,55 грн, пеню 10 000 грн, 3 % річних - 5 449,40 грн.; за договором від 18 травня 2009 року № SAMDN1376 (вклад «Депозит VIP») суму вкладу - 406257,10 грн, проценти - 86 950,15 грн, пеню 8000 грн, 3 %річних - 3 061,75 грн, інфляційні - 25 644,15 грн. Загальна сума стягнення складає 1 409 207,48 грн. Розрахунок процентів, 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до вимог статті 625 ЦК України, які підлягали виплаті позивачу, судом здійснено станом на 18 листопада 2014 року. Під час розгляду справи судом також встановлено, що 27 серпня 2014 року позивач звертався до банку із заявою про припинення (розірвання) вказаних договорів депозитного вкладу. На виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2016 року видано виконавчий лист № 367/7401/14-ц від 13 січня 2017 року. Станом на час розгляду справи рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2016 року не виконано, що підтвердили сторони у справі. Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь за договором від 18 травня 2009 року № SANDN445 (Вклад «Депозит VІР») у гривневому еквіваленті за встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, проценти за депозитним вкладом за період з 18 листопада 2014 року по 14 лютого 2019 року в сумі 10 602,73 дол. США, пеню згідно зі статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 18 листопада 2014 року по 14 лютого 2019 року в сумі 929 400 дол. США, 3 % річних за період з 18 листопада 2014 року по 14 лютого 2019 року в сумі 2 546,30 дол. США; за договором від 18 травня 2009 року № SANDN1376 (Вклад «Депозит VIP») проценти за депозитним вкладом за період з 18 листопада 2014 року по 14 лютого 2019 року в сумі 310 135,55 грн, пеню згідно зі статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 18 листопада 2014 року по 14 лютого 2019 року в сумі 18878767,43 грн, інфляційні нарахування за період з 18 листопада 2014 року по 14 лютого 2019 року в сумі 363 193,83 грн, 3% річних за період з 18 листопада 2014 року по 14 лютого 2019 року в сумі 51 722,65 грн. У поясненнях до позову ОС0БА_1 зазначала, що стягненню з відповідача підлягає пеня згідно зі статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в межах суми за один рік, що передував поданню позову, а саме до 14 лютого 2019 року: за договором від 18 травня 2009 року № SANDN445 у сумі 219 000 дол. США, та за договором від 18 травня 2009 року № SANDN1376 - 4 448 515,24 грн, з наданням відповідного розрахунку. Крім того, у поясненнях до позову позивачем надано розрахунок інфляційних нарахувань у розмірі 165346,63 грн та 3 % річних за договором від 18 травня 2009 року № SANDN445 у сумі 1 800 дол. США, за договором від 18 травня 2009 року № SANDN1376 у сумі 36563,13 грн - у межах строку загальної позовної давності (3 роки), що передували поданню позову 14 лютого 2019 року. Відповідно до наказу від 05 січня 2004 року за підписом голови правління банку встановлена відсоткова ставка по вкладам «на вимогу» в розмірі 1 % річних. Відповідно до витягу з протоколу комітету управління активами і пасивами банку від 25 квітня 2017 року з 04 травня 2017 року змінено відсоткові ставки по депозитах фізичних осіб в національній валюті рахунок «до запитання» у розмірі 0,01%..» Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що наведені ОСОБА-1 у заяві обставини не можуть бути віднесені до нововиявлених, оскільки вони не відповідають усім необхідним умовам таких обставин. Отже, відповідачем виконано свої зобов`язання за укладеними договорами, договір SANDN445 вклад Депозит VIP та договір № SANDN1376 вклад Депозит VIP в розмірі 406257,10грн. в повному обсязі та відповідно до Постанови від 03 червня 2020 року у справі № 367/1260/19 (провадження № 61-22949св19) Верховного суду. Посилання позивача на ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» вважає недоцільними, оскільки, відповідачем виконано в повному обсязі зобов`язання перед позивачем, згідно з рішенням суду. Щодо стягнення моральної шкоди зазначає наступне: позивачем не доведено вплив судового врегулювання спору на стан здоров`я, не долучено до матеріалів справи повну виписку з медичної карти позивача. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представником відповідача адвокатом Куценко О.В. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що АТ КБ ПриватБанк викладає свої доводи і заперечення щодо наведених позивачем обставин, правових підстав позову та просить суд при вирішенні спору врахувати наступне. Так, предметом цього спору є стягнення коштів за наступними договорами укладеними між Банком та ОСОБА_1 : - депозитний договір № SANDN7184 від 16.05.2007 р. - 20000,00 дол. CША; - депозитний договір № SANDN8123 від 16.05.2007 р. - 100000,00 грн.;- депозитний договір № SANDN WFD900 від 11.02.2014 р. - 17000,00 дол. США; - картковий рахунок НОМЕР_7 на суму 65978,09 грн.; - картковий рахунок НОМЕР_2 на суму 83355,63 грн.; - картковий рахунок НОМЕР_3 на суму 4904,14 грн. ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогами про стягнення грошових за депозитними договорами № SAMDN7184 від 16.05.2007 р. (20000,00 доларів США), № SAMDN8123 від 16.05.2007 р. (100000,00 грн.). Натомість, AT КБ ПриватБанк повідомляє, що вказані вище договори на сьогоднішній день є припиненими, оскільки: за договором № SAMDN7184 від 16.05.2007 р. - грошові кошти в розмірі 24531,23 дол. США були виплачені позивачу - 18.05.2009 p.; - за договором № SAMDN8123 від 16.05.2007 р. - грошові кошти в розмірі 136119,24 грн. були виплачені позивачу - 18.05.2009 p. Надаючи інформацію по депозитним договорам, які є предметом спору, АТ КБ ПриватБанк» керується відомостями, що містяться у внутрішньобанківських регістрах бухгалтерського обліку АТ КБ ПриватБанк, що формуються у відповідності до Положення про організацію-бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України затвердженого постановою НБУ № 75 від 04.07.2018 р. Відтак, Банком були надані всі належні документи, які підтверджують здійснення банківських операцій (щодо виплати коштів) та відсутності наразі зобов`язань у Банку перед позивачем за депозитними договорами № SANDN7184 від 16.05.2007 р. ( 20000,00 дол. CША), № SANDN8123 від 16.05.2007 р. (100000,00 грн.). Крім того, вказані обставини щодо виплати коштів підтверджуються і самим позивачем, оскільки, додатки до позовної заяви містять довідку ПАТ КБ «ПриватБанк» № 13251450 від 22.05.2014 р. в якій зазначено інформацію про банківські рахунки ОСОБА_1 , які ця особа має в Банку станом на 22.05.2014 р. В цій довідці № 13251450 від 22.05.2014 р. відсутня інформація про банківські рахунки за депозитними договорами № SANDN7184 від 16.05.2007 р. (20000,00 дол. CША), № SANDN8123 від 16.05.2007 р. (100000,00 грн.), що свідчить про вже здійснену виплату позивачу коштів за ними. При цьому, також, матеріли справи містять три звернення ОСОБА_1 до Банку, які датовані 27.08.2014 р. та за якими позивач просить Банк здійснити виплату коштів по трьом депозитним договорам. Серед цих трьох договорів відсутні вказані вище договори № SANDN7184 від 16.05.2007 р. ( 20000,00 дол. CША), № SANDN8123 від 16.05.2007 р. (100000,00 грн.) і за ними позивач ніколи не звертався до Банку із будь якими заявами щодо виплати коштів. Позивач фактично зловживає обставинами обмеженого доступу Банку до окремих документів клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ ПриватБанк через здійснену окупацію цієї території, та намагається стягнути вже отримані ним у 2009 році грошові кошти. Також позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення грошових коштів за депозитним договором № SAMDNWFD900 від 11.02.2014 р. (17000,00 дол. США) та картковими рахунками. Цей депозитний договір та договір банківського рахунку були укладені позивачем в ПАТ КБ ПриватБанк на території АР Крим. 17.11.2014 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ТОВ Фінансова компанія Фінілон було укладено договір про переведення боргу з подальшим укладенням 18.11.2014 р додаткової угоди до цього договору. Відповідно до умов договору електронний Додаток № 1 містить перелік депозитних договорів, договорів банківського обслуговування, за якими було здійснено переведення боргу на ТОВ ФК Фінілон, в тому числі і по договорам, які є предметом спору в даній справі. Згідно ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до п. 1.1.7.58 Умов та правил надання банківських послуг (в редакції від 01.06.2014 року), які розміщені на офіційному сайті Банку https://privatbank.ua, було передбачено, що у зв`язку з анексією АР Крим та припинення діяльності Банку на цій території, клієнт зобов`язується з`явитися в структурний підрозділ Банку, розташований на материковій частині України, для здійснення Банком дій щодо уточнення інформації, ідентифікації та вивчення Клієнта та надати в Банк від Агентства по страхуванню вкладів, розташованому за адресою: 109240, РФ, Москва, Верхній Таганський глухий кут, д. 4, далі Агентство, довідку про відсутність виплат грошових коштів Клієнту - фізичної особі. При цьому клієнт зобов`язаний вчинити дії, передбачені в цьому пункті, в термін до 31.12.2014 р. Відповідно до п. 1.1.7.59 Умов та правил надання банківських послуг (в редакції від 01.06.2014 року) було передбачено, що у разі невиконання Клієнтом обов`язків, передбачених п. 1.1.7.58 цих Умов, подальша взаємодія за договором Клієнта з Банком може бути змінена шляхом повідомлення , в тому числі на сайті Банку у відповідному розділі Умов та Правил. При необхідності отримання Банком згоди від Клієнта на здійснення таких дій, сторони керуються вимогами ст. 205 Цивільного кодексу України (мовчазна згода). На підставі вищевикладених пунктів Умов та правил надання банківських послуг, на сайті Банку за посиланням https://conditions-and-rules.privatbank.ua/news/74/?lang=ru 30.01.2015 року було розміщене повідомлення з наступним змістом: « У зв`язку з анексією АР Крим і зупиненням діяльності Банка на цій території в розділ «1.1.7. Додаткові положення" Умов та правил надання банківських послуг внесені зміни про порядок взаємодії за договорами Клієнта з Банком. У разі невиконання Клієнтом обов`язків передбачених п. 1.1.7.59 цих Умов та Правил, подальша взаємодія по договору Клієнта з Банком буде здійснюватись з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "ФІНІЛОН", що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 32. У разі незгоди Клієнта з переводом боргу, свої письмові заперечення Клієнт направляє Банку в строк до 15.02.2015 р. Ненадання Клієнтом заперечень у вказаний в цьому пункті строк, підтверджує здійснення Банком переводу боргу по договорам Клієнта на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН» зі згоди Клієнта». З огляду на те, що будь-яких письмових заперечень від позивача у даній справі відносно переведення Банком на ТОВ ФК «ФІНІЛОН» боргу за договорами, які є предметом спору у даній справі, на адресу Банку не надходило, то вважається, що переведення боргу Банком було здійснено зі згоди вкладника. Отже, в наслідок укладання між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» договору переведення боргу б/н від 17,11.2014р та переведення боргу за зобов`язанням Банку щодо виплати коштів за договором № SAMDNWFD900 від 11.02.2014 року(17000,00 дол. США), договором банківського рахунку, АТ КБ «ПриватБанк» на цей час не несе зобов`язань за такими договорами, а ТОВ ФК ФІНІЛОН є новим боржником за ними. Від так ПАТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем в частині вимог стосовно депозитного договору № SAMDNWFD900 від 11.02.2014 р. (17000,00 дол. США) та карткових рахунків.

Отже, враховуючи той факт, що права позивача відповідачем - АТ КБ «ПриватБанк» на цей час не порушуються та не оспорюються, оскільки зобов`язання договором № SAMDNWFD900 від 11.02.2014 р. (17000,00 дол. США) та договором банківського рахунку, повинен виконувати з 17.11.2014р ТОВ «ФК «Фінілон», не вбачається правових підстав для задоволення позовних вимог до АТ КБ «ПриватБанк». Стосовно вимоги про стягнення 3% річних. Позивач звернувся до суду за захистом свого цивільного права 05.08.2020 року (згідно інформації з офіційного веб-сайту Судової влади України) та здійснив розрахунок 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за період, що виходить за межі загального строку позовної давності. Виходячи з викладеного, розрахунок 3% річних може бути здійснений виключно у межах строку загальної позовної давності (три роки) - за період з 05.08.2017 р. 05.08.2020р. та АТ КБ «ПриватБанк» заявляє про застосування строку позовної давності у цій справі відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України. Стосовно стягнення пені нарахованої на підставі ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів». Позивач у даній справі нараховує пеню за неповернення Банком йому грошових коштів за договором № SAMDNWFD900 від 11.02.2014 р. (17000,00 дол. США) у розмірі 186500,00 дол. США., що є явно завищеною та не відповідає передбаченим ч. 3 ст. 509 та ч.ч.1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу членства права. Крім того, застосований Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 6-64цс19) спосіб визначення обсягу відповідальності банку за порушення зобов`язання у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі не лише не відповідає положенням частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а й порушує засади справедливості, добросовісності, розумності та створює суттєві ризики стабільності функціонування банківської системи держави і можливості незаконного збагачення значної кількості осіб - споживачів банківських послуг. Просить суд в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк про захист прав споживача фінансових послуг та стягнення грошових коштів - відмовити.

Представником відповідача через канцелярію суду подано додаткові пояснення на позовну заяву, в яких зазначено, що АТ КБ «ПриватБанк» вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідач не погоджується з доводами позивача, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, між сторонами в такому випадку відсутні правові відносини, тобто не вчинялось будь-яких правочинів. Позивачем не обґрунтовані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», шляхом визначення, яке право позивача як споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Предмет спору, який позивач бажає поставити на вирішення суду не опосередковується правовідносинами, які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів". Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, ЗУ «Про банки та банківську діяльність», ЗУ «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні»). Щодо строку позовної давності. Як зазначено позивачем, він у травні 2014 року звертався до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про видачу коштів. За приписами частини першої статті 260 Цивільного кодексу України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу, а саме, передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Позивач звернувся до суду з позовом у вересні 2020 року, тобто на час звернення позивача до суду з позовом, строк позовної давності сплив. Просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог в частині карткових рахунків та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів повністю.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, його представник адвокат Щелков П.С. через канцелярію суду подав заяву щодо розгляду справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, додатково зазначив, що ОСОБА_1 мав та має у відповідача відкриті рахунки, на яких знаходяться його грошові кошти. На неодноразові прохання відповідач відмовляється повернути належне позивачу майно, а саме грошові кошти та продовжує ними користуватися у вигляді відсотків. Позивач не розривав з відповідачем будь які угоди щодо карткових рахунків так і депозитних договорів, а від так має повне право на повернення свого майна. Питання про строк позовної давності тут взагалі не маже йтися, оскільки, не може законно існувати ситуація, при якій банк просто забрав грошові кошти фізичної особи та може не повертати їх. Більш того, банк підтвердив про наявність коштів на рахунках позивача.

В судове засідання представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Тузов В.О. подав заяву щодо розгляду справи у його відсутності, додатково зазначив, проти позову відповідача заперечує з підстав викладених у відзиві на позов. Під час ухвалення судового рішення у даній справі просить суд застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення коштів, що знаходилися на карткових рахунках, застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення 3% річних (ст. 625 ЦК України)застосувати висновки Верховного суду під час розгляду вимог про стягнення процентів, нарахованих на вклад, та стягнення пені, а саме висновки по справах № 321/1260/19 від 27.04.2022, та від 09.11.2021 по справі № 320/5115/17 та відмовити у задоволенні стягнення % на вклад, нарахованих після дати розірвання депозитного договору від 11.02.2014р. (сума вкладу 17000доларів США) та відмовити у задоволенні пені повністю з підстав розірвання договору № SAMDNWFD900 з 30.08.2014 року (заява про дострокове розірвання договору).

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно довідки № 13251450 «Приватбанк» від 22.05.2014 начальника департаменту по координації роботи з клієнтами Кримського РУ ОСОБА_1 , станом на 22.05.2014р має в ПАТ КБ «ПриватБанк» наступні рахунки: № НОМЕР_8 , тип рахунку: 0-PLATINUM БЕЗКОШТОВНА [FREE], строк: 31.03.2014, дата оформлення: -, валюта рахунку: UAH, сума коштів на рахунку: 65978,09; № НОМЕР_2 , тип рахунку: карти класу GOLD ПриватБанк зарплатна, строк: 28.12.2017, дата оформлення: -, валюта рахунку: UAH, сума коштів на рахунку: 83355,63; № НОМЕР_3 , тип рахунку: 0 - INTERNET-SERV ICE [ISVP], НОМЕР_9 , строк: 30.06.2015, дата оформлення: -, валюта рахунку: UAH, сума коштів на рахунку: 4904,14; № НОМЕР_4 , тип рахунку: Депозит VIP на 12 міс, строк: 31.12.2099, дата оформлення: 18.05.2009, валюта рахунку: UAH, сума коштів на рахунку: 449420,48; № НОМЕР_5 , тип рахунку: Депозит VIP на 12 міс, строк: 31.12.2099, дата оформлення: 18.05.2009, валюта рахунку: USD, сума коштів на рахунку: 32611,74; № НОМЕР_6 , тип рахунку: Стандарт на 12 міс, строк: 31.12.2099, дата оформлення: 11.02.2014, валюта рахунку: USD, сума коштів на рахунку: 17130,41.

16.05.2007 року між ПриватБанк в особі директора ОСОБА_2 , по довіреності № 948-Б від 05.04.2005р. та ОСОБА_1 , (вкладник) укладено договір про депозитний вклад VIP № SAMDN8123 з умов якого: сума вкладу: 100000,00грн. строк вкладу: 12 місяців з 16.05.2007 року по 16.05.2008р. включно, номер ощадної книжки НОМЕР_10 , номер особового рахунку НОМЕР_11 , процентна ставка по договору: 13,5% річних, період нарахування відсотків 1 місяць.

16.05.2007 року між ПриватБанк в особі директора ОСОБА_2 , по довіреності № 948-Б від 05.04.2005р. та ОСОБА_1 , (вкладник) укладено договір про депозитний вклад VIP № SAMDN7184 з умов якого: сума вкладу: 20000,00 доларів США, строк вкладу: 12 місяців з 16.05.2007 року по 16.05.2008р. включно, номер ощадної книжки НОМЕР_12 , номер особового рахунку НОМЕР_13 , процентна ставка по договору: 9% річних, період нарахування відсотків 1 місяць.

Згідно копії квитанції № 41330918 Tr.N CAGRAGR57069 від 16 травня 2007 року вбачається, що ОСОБА_1 вніс 100000,00грн. до вкладу згідно договору № SAMDN8123.

Згідно копії квитанції № 41325730 Tr.N CAGRAGR56566 від 16 травня 2007 року вбачається, що ОСОБА_1 вніс 20000,00 доларів США до вкладу згідно договору № SAMDN7184.

Позивач також зазначає, що 11 лютого 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір №SAMDNWFD900 (вклад «Стандарт на 12 міс» у сумі 17000 доларів США та при цьому додає копію аркушу, що містить наступний текст: «спадщина по депозиту нотаріус має право використовувати дані заповіту, спадкового розпорядження, оформленого вкладником в Банку.

26 своїм підписом Ви підтверджуєте, що вся надана Вами інформація вірна і зобов`язуєтесь про всі зміни повідомляти Банк не пізніше 15 днів з моменту їх виникнення. Для підвищення безпеки вкладу, Ви не заперечуєте проти фотографування та інформування Вас про стан вашого вкладу по електронній пошті або SMS.

Дані по вкладу

- Вклад «СТАНДАРТ НА 12 МІС.» SAMDNWFD900, оформлений 11.02 2014р.

- Залишок по вкладу на 25.02.2014р. 17000,0 USD (сімнадцять тисяч доларів США) вклад оформляється на 366 днів по 11.02.2015р. включно.

- Банк відкриває Вам особовий рахунок № НОМЕР_14 , на який зараховується вклад

- На суму вкладу нараховуються відсотки по ставці 10% річних

- Відсотки по вкладу зараховуються на рахунок/карту № НОМЕР_14

- Період нарахування відсотків по вкладу 1 місяць»

Також даний документ містить анкетні дані сторін та підписи фізичних осіб з нерозбірливим відбитком печатки банку.

07 липня 2016 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області по справі № 367/7401/14 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів відмовлено. Зі змісту рішення вбачається, що в даному позові позивач просив розірвати договори банківських вкладів № SAMDN1445 (Вклад «Депозит VІР») від 18 травня 2009 року та № SAMDN1376 від 18.05.2009 року та стягнути на його користь за договором SAMDN1445 (Вклад «Депозит VІР») від 18 травня 2009 року суми вкладу 20000 доларів США, процентів за користування вкладом 13760, 27 доларів США, пені 77732,88 доларів США, три проценти річних 212,97 доларів США та за договором № SAMDN1376 (Вклад «Депозит VІР») від 18.05.2009 року суми вкладу 406257,10грн., процентів за користування вкладом 86950,15 грн., пені 1117537,83 грн., інфляційних нарахувань 25644,15 грн., три проценти річних 3061,75 грн.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2016 року по справі № 367/7401/14-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів скасовано і ухвалено у справі нове рішення. Позов ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №SAMDN1445 ( вклад «Депозит VІР» ) від 18 травня 2009 року вклад у розмірі 511 752,38 грн., проценти за правочином - 352 092,55 грн., пеню - 10 000 грн., три проценти річних - 5 449,40 грн., за кредитним договором №SAMDN1376 ( вклад «Депозит VІР» ) від 18 травня 2009 року - вклад у розмірі 406 257,10 грн., проценти 86 950,15 грн., пеню - 8 000 грн., три проценти річних - 3 061,75 грн. інфляційні - 25 644,15 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 3 654 грн. В решті позову відмовлено.

Постановою Верховного суду від 04 квітня 2018 року по справі № 367/7401/14-ц касаційні скарги публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишено без задоволення. Рішення апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2016 року залишено без змін.

Згідно даних ксерокса з даними виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 за період з 01.01.2014 року по 20.10.2014 року залишок становить 65978,09грн. Даних коли та ким сформована дана виписка відсутні.

Згідно даних ксерокса з даними виписки по основній карті НОМЕР_15 по картковому рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_16 за період з 01.01.2014 року по 20.10.2014 року залишок становить 83355,63грн. Даних коли та ким сформована дана виписка відсутні.

Також матеріали справи містять копію заяви ОСОБА_1 адресовану керівнику Відділення № 50 ПАТ КБ «Приватбанк» філіал «Розрахунковий центр» м. Київ ОСОБА_4 від 27 серпня 2014 року згідно якої, керуючись ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України, п. 20.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах та згідно із п. 16 договору №SAMDN1445 від 18.05.2009 р., ОСОБА_1 просить: вважати припиненим (достроково розірваним) договір №SAMDN1376 (Вклад «Депозит VIP», № депозитного рахунку НОМЕР_17 ) з 01 вересня 2014 р., виплатити у повному обсязі суму вкладу 406257,10грн., а також суму нарахованих процентів за строк користування вкладом 01 вересня 2014 р., грошові кошти виплатити через касу банку.

Згідно копії заяви ОСОБА_1 , що адресована керівнику Відділення № 50 ПАТ КБ «Приватбанк» філіал «Розрахунковий центр» м. Київ ОСОБА_4 від 27 серпня 2014 року вбачається, що, керуючись ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України, п. 20.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах та згідно із п. 16 договору №SAMDN1445 від 18.05.2009 р., ОСОБА_1 просить: вважати припиненим (достроково розірваним) договір №SAMDN1445 (Вклад «Депозит VIP», № депозитного рахунку НОМЕР_18 ) з 01 вересня 2014 р., виплатити у повному обсязі суму вкладу 20000 USD (двадцять тисяч доларів США), а також суму нарахованих процентів за строк користування вкладом 01 вересня 2014 р., грошові кошти виплатити через касу банку.

Згідно копії заяви ОСОБА_1 , що адресована керівнику Відділення № 50 ПАТ КБ «Приватбанк» філіал «Розрахунковий центр» м. Київ Попову А.А. від 27 серпня 2014 року вбачається, що, керуючись ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України, п. 20.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах та згідно із умовами договору №SAMDNWFD900 від 11.02.2014 р., ОСОБА_1 просить: вважати припиненим (достроково розірваним) договір №SAMDNWFD900 (Вклад «Стандарт на 12 міс», № особового рахунку НОМЕР_19 ) з 01 вересня 2014 р., виплатити у повному обсязі суму вкладу 17000 доларів США), а також суму нарахованих процентів за строк користування вкладом 01 вересня 2014 р., грошові кошти виплатити через касу банку.

З копії листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 02.07.2014р. №20.1.0.0.0/7-20140506/3009 на № 95555 від 06.05.2014р. пану ОСОБА_1 вбачається, що банк отримав звернення яке містить вимоги щодо видачі коштів по депозитним вкладам №SAMDN1445, №SAMDN1376 та картам НОМЕР_20 . На виконання вимог 24.06.2014р. з Вами була здійснена розмова у телефонному режимі для призначення зустрічі з відповідальним співробітником банку з метою здійснення реструктуризації Ваших вкладів. Просять звернутися у призначене відділення ПАТ КБ «ПриватБанк. Просять зачекати та приносять вибачення за незручності.

З копії листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 16.07.2014р. №20.1.0.0.0/7-20140714/3296 на № 5 від 14.07.2014р. пану ОСОБА_1 вбачається, що банк отримав звернення яке містить вимоги щодо розірвання договорів SAMDN1445, SAMDN1376, SAMDNWFD900 та виплати грошових коштів. Для вирішення вашого питання з вами з`явиться відповідальний співробітник банку, просять зачекати.

З копії листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 29.08.2014р. №20.1.0.0.0/7-20140827/1695 на № 3382 від 27.08.2014р. пану ОСОБА_1 вбачається, що банк отримав звернення, що містить вимоги щодо розблокування та виплати грошових коштів з його депозитного вкладу № SAMDNWFD900 відкритого на території АР Крим. Для вирішення вашого питання з вами з`явиться відповідальний співробітник банку, просять зачекати.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 25.11.2020 року вбачається, що угода № SAMDN7184, дата відкриття 16.05.2007, валюта: USD, сума на яку відкривався договір 20000,00, договір розірвано/кошти у сумі 24531,23дол. виплачено: 18.05.2009, баланс по депозитному рахунку 0,00.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 25.11.2020 року вбачається, що угода № SAMDN8123, дата відкриття 16.05.2007, валюта: UAN, сума на яку відкривався договір 10000,00, договір розірвано/кошти у сумі 136119,24грн. виплачено: 18.05.2009, баланс по депозитному рахунку 0,00.

Згідно меморіального ордеру від 18.05.2009р. № 90518SB3QU tr SAMB90518SB3QU 1 вбачається, що платник: ВКЛАД «КОПІЛКА» VIP, код 22260486, банк платника: СЕВ.ф. ПАТ КБ «ПриватБанк», м. Севастополь (дебет рах. № 324935, рахунок 6135) одержувач: UAN КОШТИ В Т0Б0 26, код 22260486, банк одержувача: СЕВ.ф. ПАТ КБ «ПриватБанк», м. Севастополь (кредит рах № 324935, 3366), сума 136119,24 грн. , призначення платежу видаток з вкладу договір SAMDN8123.

Згідно меморіального ордеру від 18.05.2009р. № 90518SB2YN tr SAMB90518SB2YN 1 вбачається, що платник: ВКЛАД «КОПІЛКА» VIP, код 22260486, банк платника: СЕВ.ф. ПАТ КБ «ПриватБанк», м. Севастополь (дебет рах. № 324935, рахунок 6136) одержувач: USD КОШТИ В Т0Б0 26, код 22260486, банк одержувача: СЕВ.ф. ПАТ КБ «ПриватБанк», м. Севастополь (кредит рах № 324935, 3366), сума 24531,23 доларів США, призначення платежу видаток з вкладу договір SAMDN7184.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи (ст. 244 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно ч. 2 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Частиною 2 ст. 1070 ЦК України передбачено, що проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Вкладник за договором банківського вкладу, виходячи з наведеного вище, є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема, у сфері залучення коштів на депозитні рахунки, відповідно, захист його прав споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів», відповідними нормами ЦК України. До відносин банку і вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (Глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не впливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті (пункт 2.1 Положення).

Згідно з пунктом 1.17 глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Отже, за нормами вказаної Інструкції на квитанції повинні міститися: підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-118цс14.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов`язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Судом встановлено, що позивач має грошові кошти на карткових рахунках: № НОМЕР_1 в сумі 65 978,09 грн., № НОМЕР_2 в сумі 83 355,63 грн., № НОМЕР_3 в сумі 4 904,14 грн., даний факт підтверджується довідкою № 13251450 від 22.05.2014 ПриватБанк, копіями виписок за період з 01.01.2014 по 20.10.2014 по вказаним карткам, крім того, з долученого відповідачем (до договору про переведення боргу від 17.11.2014 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ТОВ Фінансова компанія Фінілон, , з подальшим укладенням 18.11.2014 р додаткової угоди до цього договору), витягом з електронного додатку «Додаток (реєстр кредиторів) до договору переведення № б.н. від 17.11.2014», в якому міститься наступна інформація: кредитор: ОСОБА_1 ; номер депозитного рахунку/поточного рахунку: НОМЕР_21 , НОМЕР_22 , НОМЕР_23 ; валюта: UAN, розмір грошових коштів в тому числі відсотки, що підлягають виплаті: 65978,09, 4904,14, 83355,63; референс: SAMDN690, SAMDР8217; рахунок: НОМЕР_24 , ID: НОМЕР_25 .

Що стосується договору укладеного 11 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем №SAMDNWFD900 (вклад «Стандарт на 12 міс») у сумі 17000 доларів США.

Позивач не надає суду копію зазначеного договору, з причин його втрати.

Однак, матеріали справи містять заяву позивача від 27 серпня 2014 року щодо розірвання договору від 11.02.2014 року № SAMDNWFD900 (вклад «Стандарт на 12 міс»), № особового рахунку НОМЕР_14 та виплати суми вкладу 17000 доларів США. яка отримана банком 17 серпня 2014 року вхід. № 3382, про що свідчить штамп Філії «Розрахунковий центр ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 320649.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідач в своєму відзиві на позовну заяву від 02.12.2020 року зазначає, що депозитний договір № SAMDNWFD900 від 11.02.2014 р. (17000,00 дол. США) був укладений позивачем в ПАТ КБ ПриватБанк на території АР Крим. 17.11.2014 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ТОВ Фінансова компанія Фінілон, ЄДРПОУ: 38920700, було укладено договір про переведення боргу з подальшим укладенням 18.11.2014 р додаткової угоди до цього договору та при цьому додає витяг з електронного додатку «Додаток (реєстр кредиторів) до договору переведення № б.н. від 17.11.2014», в якому міститься наступна інформація: кредитор: ОСОБА_1 , номер депозитного рахунку: 9846, валюта: USD, розмір грошових коштів в тому числі відсотки, що підлягають виплаті 17 252,39/263274,58грн, референт: SAMDNWFD900, рахунок: 5302, ID: НОМЕР_25 , курс НБУ станом на 17.11.2014 : 15.260180.

Відповідачем не подано до суду жодних доказів, які б спростовували пояснення позивача.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено договір банківського вкладу - депозитний договір № SAMDNWFD900 від 11.02.2014 р.

Водночас, аргументи відповідача про те, що укладення між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ "ФК "Фінілон" Договору переведення боргу від 17.11.2014 свідчить, що позов в цій частині пред`явлено до неналежного відповідача тому є безпідставним та необґрунтованими, оскільки відповідно в статті 520 ЦК України визначено, що боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі №199/3152/20 (провадження №14-224цс21) зазначено, що договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між Банком та ТОВ "ФК "Фінілон" шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивачів. Саме АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а не ТОВ "ФК "Фінілон" є належним відповідачем у справі.

У даній справі, що переглядається, Верховний Суд в постанові від 12.06.2024, відхиляючи доводи касаційної скарги Банку, теж послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі №199/3152/20.

Крім того, суд наголошує, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 528 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам.

З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» є належним відповідачем у справі.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Судом встановлено, що внесення позивачем на депозитний рахунок відповідача грошових коштів в розмірі 20 000 доларів США підтверджуються копією договору про депозитний вклад VIP N SAMDN7184, що укладений між ПриватБанк в особі директора ОСОБА_2 , по довіреності № 948-Б від 05.04.2005р. та ОСОБА_1 , (вкладник) та копією квитанції № 41330918 Tr.N CAGRAGR56566 від 16 травня 2007 року.

Також, знайшло підтвердження внесення позивачем на депозитний рахунок відповідача грошових коштів в розмірі 100 000,00грн., а саме даний факт підтверджено копією договору про депозитний вклад VIP N SAMDN8123, що укладений між ПриватБанк в особі директора ОСОБА_2 , по довіреності № 948-Б від 05.04.2005р. та ОСОБА_1 , (вкладник) та копією квитанції № 41325730 Tr.N CAGRAGR57069 від 16 травня 2007 року.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено договори про депозитний вклад № SAMDN7184 та № SAMDN8123 16 травня 2007 року, оскільки, факт укладання вказаних договорів, відповідачем не спростовано жодним належним доказом. До того ж представником відповідача факт укладання договору між ним та позивачем в судових засіданнях не заперечувався.

На підставі положень договорів строк їх дії був неодноразово пролонгований.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. А згідно зі ст. 79 ЦПК, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується вимог позивача про стягнення за договором № SAMD№7184 від 16.05.2007 року: суму вкладу 20000 доларів США, суму процентів за період дії договору 1800 доларів США, 3% річних за статтею 625 ЦК з 19.05.2008 по 05.08.2020 року 7 333,15 доларів США, 3% за ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів» за останній рік, що передував поданню позову 219600 доларів США та стягнення за договором № SAMD№8123 від 16.05.2007 року: суму вкладу 100000 грн, суму процентів за період дії договору 13500 грн, 3% річних за статтею 625 ЦК з 19.05.2008 по 05.08.2020 року 36665,75 грн, 3% за ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів» за останній рік, що передував поданню позову 1098000 грн.

Суд звертає увагу, що заперечуючи проти позовних вимог, Банк зазначив, що заявлені позивачем вимоги про стягнення коштів в розмірі 20 000 дол. США за договором № SANDN7184 від 16.05.2007 р. та 100000,00 грн. за договором № SANDN 8123 від 16.05.2007 р. не підлягають задоволенню, оскільки, баланс по вказаних депозитних рахунка - 0,00 грн.

Суд погоджується з такими доводами, оскільки, згідно поданих банком копій меморіальних ордерів від 18.05.2009р. № 90518SB3QU tr SAMB90518SB3QU 1 та № 90518SB2YN tr SAMB90518SB2YN 1 вбачається, що платник: ВКЛАД «КОПІЛКА» VIP, код 22260486, банк платника: СЕВ.ф. ПАТ КБ «ПриватБанк», м. Севастополь (дебет рах. № 324935, рахунок 6135) одержувач: UAN КОШТИ В Т0Б0 26, код 22260486, банк одержувача: СЕВ.ф. ПАТ КБ «ПриватБанк», м. Севастополь (кредит рах № 324935, 3366), сума 136119,24 грн., призначення платежу видаток з вкладу договір SAMDN8123 та відповідно сума 24531,23 доларів США, призначення платежу видаток з вкладу договір SAMDN7184 та згідно поданих довідок від 25.11.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що угоду № SAMDN7184 від 16.05.2007 на суму 20000,00 доларів США було розірвано/кошти у сумі 24531,23дол. виплачено 18.05.2009, баланс по депозитному рахунку 0,00 та угоду № SAMDN8123 від 16.05.2007, на суму 10000,00грн., було розірвано/кошти у сумі 136119,24грн. виплачено 18.05.2009, баланс по депозитному рахунку 0,00, які підписані уповноваженою особою Банку та містять печатку Банку. Доказів протилежного позивач суду не надав.

Таким чином, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо повернення сум вкладу за договором № SAMD№7184 від 16.05.2007 року в розмірі 20000 доларів США та за договором № SAMD№8123 від 16.05.2007 року в розмірі у 100000 грн, є безпідставними, відповідно вимоги щодо стягнення відсотків та інших нарахувань по вказаних договорах є неправомірними, тому дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки, вказані договори були розірвані ще 18 травня 2009 року та суми вкладів з нарахованими відсотками згідно умов договорів були виплачені вкладнику. Протилежних доказів позивачем суду не надано.

Що стосується вимог позивача про стягнення за договором № SAMD№7184 від 16.05.2007 року: суму вкладу 20000 доларів США, суму процентів за період дії договору 1800 доларів США, 3% річних за статтею 625 ЦК з 19.05.2008 по 05.08.2020 року 7 333,15 доларів США, 3% за ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів» за останній рік, що передував поданню позову 219600 доларів США та стягнення за договором № SAMD№8123 від 16.05.2007 року: суму вкладу 100000 грн, суму процентів за період дії договору 13500 грн, 3% річних за статтею 625 ЦК з 19.05.2008 по 05.08.2020 року 36665,75 грн, 3% за ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів» за останній рік, що передував поданню позову 1098000 грн.

Суд звертає увагу, що заперечуючи проти позовних вимог, Банк зазначив, що заявлені позивачем вимоги про стягнення коштів в розмірі 20 000 дол. США за договором № SAMDN7184 від 16.05.2007 р. та 100000,00 грн. за договором № SAMDN 8123 від 16.05.2007 р. не підлягають задоволенню, оскільки, баланс по вказаних депозитних рахунка - 0,00 грн.

Суд погоджується з такими доводами, оскільки, згідно поданих банком копій меморіальних ордерів від 18.05.2009р. № 90518SB3QU tr SAMB90518SB3QU 1 та № 90518SB2YN tr SAMB90518SB2YN 1 вбачається, що платник: ВКЛАД «КОПІЛКА» VIP, код 22260486, банк платника: СЕВ.ф. ПАТ КБ «ПриватБанк», м. Севастополь (дебет рах. № 324935, рахунок 6135) одержувач: UAN КОШТИ В Т0Б0 26, код 22260486, банк одержувача: СЕВ.ф. ПАТ КБ «ПриватБанк», м. Севастополь (кредит рах № 324935, 3366), сума 136119,24 грн., призначення платежу видаток з вкладу договір SAMDN8123 та відповідно сума 24531,23 доларів США, призначення платежу видаток з вкладу договір SAMDN7184 та згідно поданих довідок від 25.11.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що угоду № SAMDN7184 від 16.05.2007 на суму 20000,00 доларів США було розірвано/кошти у сумі 24531,23дол. виплачено 18.05.2009, баланс по депозитному рахунку 0,00 та угоду № SAMDN8123 від 16.05.2007, на суму 10000,00грн., було розірвано/кошти у сумі 136119,24грн. виплачено 18.05.2009, баланс по депозитному рахунку 0,00, які підписані уповноваженою особою Банку та містять печатку Банку. Доказів протилежного позивач суду не надав.

Таким чином, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо повернення сум вкладу за договорм № SAMD№7184 від 16.05.2007 року в розмірі 20000 доларів США та за договором № SAMD№8123 від 16.05.2007 року в розмірі у 100000 грн, є безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимоги про стягнення сум вкладу за договором № SAMD№7184 від 16.05.2007 року на суму 20000 доларів США та за договором № SAMD№8123 від 16.05.2007 року на суму 100000,00грн, у зв`язку з недоведеністю порушеного права, то й відсутні правові підстави для стягнення відсотків нарахованих позивачем за цими договором, так як, вказaні договори були розірвані ще 18 травня 2009 року та суми вкладів з нарахованими відсотками згідно умов договорів були виплачені вкладнику. Протилежних доказів позивачем суду не надано.

Водночас, судом встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банку України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, враховуючи Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення Украйни», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» та з урахуванням неможливості здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова НБУ № 260).

Згідно з п. 5 вказаної Постанови банки, у тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Рішенням Центрального банку Російської Федерації № РН-33/І від 21.04.2014 року, також було припинено з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ «Приватбанк».

За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню.

Водночас, наявність вказаного рішення Банку Росії щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ «Приватбанк» унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк».

Тому, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополя.

Неможливість банку здійснити повернення вкладу позивачеві у зв`язку з тим, що за законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення Центрального Банку вказаної держави від 21 квітня 2014 року і рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів по вкладах покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників», судом не беруться до уваги, оскільки згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Тому, невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення сум банківського вкладу з цих підстав є безпідставним. Крім того, посилання відповідача на те, що він є неналежним відповідачем у даній справі не знайшли свого підтвердження та відповідно не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, що стосуються стягненню: грошових коштів в розмірі 65 978,09 грн. на картці № НОМЕР_1 , в розмірі 83355,63 грн. на картці № НОМЕР_2 , в розмірі 4 904,14 грн. на картці № НОМЕР_3 та грошового вкладу в розмірі 17000 доларів США за договором № SAMDNWFD900 від 11 лютого 2014 року.

Щодо позовних вимог про стягнення відсотків, то суд дійшов висновку про їх часткове задоволення, виходячи з такого.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1070 ЦК України, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, зі спливом кожного кварталу.

Частиною другою статті 1070 ЦК України передбачено, що проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У частині першій статті 1075 ЦК України визначено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року в справі № 727/898/19 (провадження № 61-7157св20) зазначено, що «у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків».

Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 757/71432/17 (провадження № 61-5237св20), від 27 березня 2024 року у справі № 757/11520/21 (провадження № 61-1852св23).

У постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року в справі № 756/420/17 (провадження № 61-18833св21) вказано, що: «позивач листом від 12 вересня 2016 року звернувся до відповідача зі зверненням, про розблокування рахунків та повернення коштів, тобто про розірвання договору вкладу, проте отримав повідомлення від Банку про те, що на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя АТ КБ «ПриватБанк» не має правових підстав та можливості для здійснення банківської діяльності, у зв`язку з чим банк фактично не має доступу до свого майна та договорів на окупованій території, припинив свою діяльність в Криму; сторони в договорах банківського вкладу передбачили право на односторонню відмову та момент з якого договір вважатиметься розірваним внаслідок вчинення односторонньої відмови від договору. Згідно умов договорі №SAMDN0956 та № SAMDN0395 він вважається розірваним через два дні з дати отримання відповідної заяви, тобто з 15 вересня 2016 року, вказані договори є таким, що вже розірвані».

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існували зобов`язальні правовідносини з договорів банківських вкладів.

Судом встановлено, що 27 серпня 2014 року Філія «Розрахунковий центр ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 320649 отримала заяву позивача про розірвання депозитного договору від 11.02.2014 року № SAMDNWFD900, повернення вкладу та нарахованих відсотків, у зв`язку з чим він є розірваним через 2 банківських дні після отримання заяви вкладника, що відповідає положенню ч. 3 ст. 651 ЦК України, а саме з 01 вересня 2014 року, що також не заперечується представником відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що зазначений договір розірваний з 01.09.2014 р. за ініціативою вкладника, у зв`язку з чим між сторонами припинено правовідносини за цим договором.

Позивач ставить вимогу щодо стягнення по договору № SAMDNWFD900 від 11.02.2014 року суми процентів з 11.02.2014 року по 11.08.2014 (6міс.) = 17000х10%/12х6= 850 доларів США, при цьому жодних належних доказів щодо такого нарахування не надає.

Суд звертає увагу, що в поданому відповідачем витягу з електронного додатку «Додаток (реєстр кредиторів) до договору переведення № б.н. від 17.11.2014», міститься інформація щодо розміру грошових коштів в тому числі відсотки, що підлягають виплаті в розмірі - 17252,39 доларів США.

Суд обізнаний із своїм обов`язком щодо наведення власних розрахунків. Але для наведення власних розрахунків необхідно мати докази на підтвердження вихідних даних як то: сума вкладу, строк дії та розмір відсоткової ставки, умови пролонгації договору на новий строк. Суду не надано тексту, укладеного 11.02.2014 року договору № SAMDNWFD900, що передбачає умови договору, тому суд позбавлений можливості самостійно обрахувати відсотки за користування вкладом по договору.

Оскільки, в матеріалах справи наявні розбіжності в обрахуванні відсотків по вкладу за договором SAMDNWFD900 від 11.02.2014, враховуючи відсутність умов нарахування та виплати відсотків по вказаному договорі, суд прийшов до висновку у відмові в задоволенні в цій частині позовних вимог.

Що стосується позовних вимог про нарахування та стягнення відсотків за період з 01.09.2014 р. (день розірвання договору) по 05.08.2020 року (з урахуванням позовних вимог) по договору № SAMDNWFD900 від 11.02.2014 року, то суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні, оскільки, обґрунтування та доказів нарахування суми відсотків в розмірі 850 доларів США позивачем не надано суду.

Відповідно до заяви позивача договір банківського вкладу є розірваним на підставі положень 653 ЦК України з 1 вересня 2014 року. Отже, договірні зобов`язання на майбутнє, після розірвання договору банківського вкладу, між сторонами припинилися.

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Тобто після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання.

Виплата ж передбачених договором та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дій договору вкладу та після припинення таких договору вказані проценти не нараховуються.

Тому положення статті 1070 ЦК України до правовідносин, які виникли після розірвання договору банківського вкладу, яким припинено договори вкладу, не застосовуються.

Відповідний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 9 листопада 2021 року у справі 320/5115/17 з подібних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Укладений сторонами договір був строковим, не передбачав зобов`язання банка повідомляти клієнта про пролонгацію договору банківського вкладу, або погодження будь-яким способом розірвання договорів, тому факт розірвання договорів не пов`язується із зустрічними діями другої сторони.

Ураховуючи те, що між позивачем та банком припинено правовідносини з договору банківського вкладу, то положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме щодо нарахування та стягнення 3% за останній рік, що передував поданню позову (що є однією з позовних вимог) не поширюється на спірні правовідносини.

Зазначений висновок узгоджується з висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року в справі № 320/5115/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Щодо стягнення 3% річних за статтею 625 ЦК України.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути 3% річних за період з 01.09.2014 по 05.08.2020.

Згідно норм матеріального права до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності у три роки (ст. 257 ЦК України); сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08.05.2016 року у справі № 6-474цс16.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Вимоги про виплату вкладу та нарахованих процентів подано ОСОБА_1 27.08.2014 року установі банку, зобов`язання щодо повернення коштів не виконані.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.

Разом із тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 року у справі №922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 року у справі №918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Так, у позовній заяві позивач визначив період нарахування 3 % річних з 01.09.2014 року до 05.08.2020 року - всього 2166 днів.

Однак з огляду на зазначене вище, враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд не погоджується із зазначеним позивачем періодом та вважає, що вірним є період в межах трирічного строку позовної давності, а саме: 04.08.2017 року до 04.08.2020 року (день, що передував зверненню до суду, оскільки позовна заява датована 05.08.2020 року).

Таким чином, 3 % річних становить 6 839, 82 доларів США, та розраховується за наступною формулою:

- із 04.08.2017 року до 04.08.2020 року (17000, 00 доларів США х 3 х 1097: 365 : 100 =1 532,80 доларів США);

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 1 532,80 доларів США.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог в частині стягнення коштів, з карткових рахунків та до вимоги про стягнення 3% річних, остання не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Оскільки позивач при поданні позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Загальна сума, яка підлягає стягненню вклад 17 000 доларів США, 1532,80 доларів США -3% річних за ст. 625 ЦК України та 154 237,89грн. грошових коштів на картках.

Відповідно до ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір» станом на час подання позову (05.08.2020 р.) позивач повинен був сплатити з урахуванням ціни позову судовий збір у розмірі 1% від ціни позову, враховуючи максимальний розмір судового збору визначеного Законом, що станом на 05.08.2020 р. складав 10 510,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10 510,00 грн.

Керуючись ст. 92, 207, 257, 246, 253, 258, 509, 526, 530, 533, 549, 598, 610, 612, 625, 633, 638, 651, 653, 1058, 1059, 1060, 1061, 1070, 1075 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 89, 141, 142, 247, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист права споживача фінансових послуг та стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за карткою № НОМЕР_1 в сумі 65 978,09 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за карткою № НОМЕР_2 в сумі 83 355,63 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за карткою № НОМЕР_3 в сумі 4 904,14 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором №SAMDNWFD900 (вклад «Стандарт на 12 мес.») від 11 лютого 2014 року: суму вкладу 17000 доларів США та 3% річних за ст.625 ЦК України за період з 04.08.2017 року по 04.08.2020 року в розмірі 1532,80 доларів США.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Кредитний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 10 510 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Н.Ф. Карабаза