Справа № 454/2002/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2024 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Червоноградської міської ради про визнання права в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з даним позовом та просить визнати ним право на земельну ділянку, загальною площею 1,49га, без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що його мама ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка до дня смерті проживала разом із своїм сином у с.Сілець присілок Гостинець 37, Червоноградського району, Львівської області. За життя мати склала заповіт яким все своє майно залишила позивачу. Після смерті мами відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на житловий будинок та земельну ділянку площею 1,49га, що належала спадкодавцю згідно сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №09355 від 15.04.1997р. Оскільки ОСОБА_2 за життя не зареєструвала за собою право власності на землю, оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) був втрачений, позивач не може реалізувати свої спадкові права у позасудовому порядку, у зв`язку з чим він змушений звертатися із даним позовом.

У відзиві на позовну заяву представник Червоноградської міської ради Львівської області вказує, що позивачем не доведено факту отримання ОСОБА_2 сертифікату на право приватної власності на землю площею 1,49га, ним не подано оригіналу чи взагалі підтвердження того, що такий видавася.

Позивач в судове засідання не прибув, однак його представник адвокат Чернявський Р.І. подав на адресу суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить задоволити.

Представник Червоноградської міської ради Львівської області в судове засідання не прибув попередньо у наданому відзиві просив проводити розгляд справи у відсутності їхнього представника.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності Сокальської державної нотаріальної контори, вирішення даного питання покладають на розсуд суду.

Згідно вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

До дня смерті ОСОБА_2 проживала у с.Сілець присілок Гостинець 37, Червоноградського району, Львівської області разом із сином ОСОБА_1 .

За життя ОСОБА_2 був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 1,49га по Сілецькій сількій раді Сокальського району15.04.1997р. згідно розпорядження голови Сокальської РДА від 31.03.1997р. №143, що підтверджено відповіддю на адвокатський запит Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Львівській області.

Спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_2 є позивач, який отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок.

Видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку (пай) площею 1,49га виявилося неможливим, оскільки втрачено оригінал Сертифікату, що встановлено із листа Сокальської державної нотаріальної контори Львівської області від 26.04.2024р.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог статтей 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з врахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є, зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до п.17 Розділу 10 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено.

Отже, належним способом захисту прав спадкоємців є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Оскільки ОСОБА_1 будучи спадкоємцем після смерті матері, прийнявши спадщину та бажаючи виділити земельну ділянку в натурі та реалізувати своє право власності на спадкове майно, не може оформити його, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкову земельну ділянку (пай), тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 4, 7, 12, 13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право на земельну ділянку (пай), загальною площею 1,49га, без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, розташовану на території Сілецької сілької ради, згідно сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №09355 виданого згідно розпорядження голови Сокальської РДА від 31.03.1997р. №143, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Головуючий: Л. Ю. Фарина