Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2024 Справа №607/19511/24 Провадження №2/607/3837/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участю: секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Созанської Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.03.2024 розірвано. У даному шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час сумісного проживання в шлюбі ними 02.04.2020 придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 69,6 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м. Разом з тим, на даний час згоди про добровільний поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя між ними не досягнуто. На підставі вищевикладеного, позивач визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 69,6 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.09.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 30.10.2024 постановленою в судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату із занесенням до протоколу судового засідання було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Созанська Т.І.в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. З приводу ухвалення заочного рішення не заперечили.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за його зареєстрованим місцем проживання повісток про виклик до суду, які повернулись на адресу суду із відміткою про відсутність адресата. Крім того, судом додатково вживались заходи повідомлення відповідача через офіційний веб-сайт судової влади України, шляхом розміщення оголошення про виклик ОСОБА_2 до суду. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав.

Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне:

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 607/1258/24 від 27.03.2024, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12.10.2011 у Соснівській сільській раді Теребовлянського району Тернопільської області, актовий запис за №6.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 25.09.2012 Соснівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області.

02.04.2020 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Олексишин З.З. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 356 Договір купівлі продажу квартири, за умовами якого Продавець ОСОБА_4 , ОСОБА_5 передає у власність Покупця ОСОБА_2 , а Покупець ОСОБА_2 приймає (купує) однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 69,6 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м. та зобов`язується сплатити за неї обговорену суму.

Відповідно до п. 17 Договору, згода другого з подружжя Покупця ОСОБА_1 на укладення цього договору отримана згідно заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Олексишин З.З. 02.04.2020, зареєстровано в реєстрі за № 355.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 на укладення договору купівлі продажу квартири, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Олексишин З.З. 02.04.2020, зареєстровано в реєстрі за № 355, ОСОБА_1 дає згоду своєму чоловіку - ОСОБА_2 , на купівлю за ціну та на умовах їй відомих, за спільні кошти, квартири АДРЕСА_2 . При цьому, до підписання цієї згоди їй нотаріусом роз`яснено, що згідно ст. 60-65 Сімейного кодексу України майно (в т.ч, гроші), яке набуте подружжям під час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю: володіння, користування і розпорядження одним із подружжя таким майном здійснюється за згодою другого з подружжя. Підтвердила, що вказана вище заява про згоду на укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладається в інтересах їхньою сім`ї і їй роз`яснено, що значені у договорі зобов`язання створюватимуть обов`язки і для неї. Ствердила, що знаходиться в твердій пам`яті і ясній свідомості, діє добровільно, розуміє значення своїх дій і не помиляється у відношенні майбутнього договору.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 393251377 від 02.09.2024, квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 69,6 кв.м., житловою площею 32,2 кв.м. зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 356 від 02.04.2020, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Олексишин З. З., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 та 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

На підстав ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_2 , була придбана сторонами у шлюбі, проте останні не дійшли згоди з приводу добровільного поділу майна подружжя.

При вирішенні спору, суд, згідно роз`яснень даних в п. 25 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вважає необхідним визначити ідеальні частки подружжя в спільному майні, яке залишається в їх спільній частковій власності, виходячи із засад рівності часток подружжя та у спільно нажитому майні, відповідно до положень ст. 70 СК України.

Так, виходячи з характеру спірних правовідносин сторін, фактичних обставин справи, судом встановлено, що спірну квартиру придбано за час шлюбу сторін, в інтересах сім`ї, згідно договору купівлі-продажу укладеного відповідачем. Незалежно від того, на кого з подружжя оформлено нерухоме майно, придбана ними квартира згідно ст. 60 СК України належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від доходів кожного з них та суми вкладених у придбане майно коштів.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Окрім цього, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 8354,50 грн сплачений позивачем за подання позовної заяви до суду.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, задовольнити повністю.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі у сумі 8354 (вісім тисяч триста п`ятдесят чотири) гривні 50 (п`ятдесят) копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 04.12.2024.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації проживання: АДРЕСА_3 .

Головуючий суддяН. Р. Кунець