ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 листопада 2024 року

м. Харків

справа № 638/4892/23

провадження № 22ц/818/3515/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Пилипчук Н.П.

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 липня 2024 року, постановлене суддею Рибальченко Н.М.,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року КП "Харківські теплові мережі" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 січня 2017 року по 31 січня 2022 року у розмірі 67919,24 грн., 3% річних у розмірі 1494,24 грн., інфляційні втрати у розмірі 9847,90 грн. та судовий збір у розмірі 2684 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, посилалося на те, що відповідачі за період з 01 січня 2017 року по 31 січня 2022 року не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг з теплопостачання, внаслідок чого у них перед позивачем утворилась заборгованість, добровільно відповідачі заборгованість не погашають. У зв`язку з викладеним позивач був змушений звернутись до суду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 липня 2024 року позовні вимоги Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 липня 2017 року по 31 липня 2019 року у розмірі 26567 (двадцять шість тисяч вісімсот шістдесят одна) грн. 41 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2022 року у розмірі 26861 (двадцять шість тисяч вісімсот шістдесят одна) грн. 25 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» 3% річних в сумі 1494 (одна тисяча чотириста дев`яносто чотири) грн. 24 коп., інфляційні витрати в сумі 9847 (дев`ять тисяч вісімсот сорок сім) грн. 90 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1804 (одна тисяча вісімсот чотири) грн. 18 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору у розмірі 879 (вісімсот сімдесят дев`ять) грн. 82 коп.

В іншій частині вимог позовної заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в часині солідарного стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за теплопостачання за період з 01.07.2017 по 21.07.2019 року та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у відповідній частині.

Зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні невірно зробив висновки щодо відсутності встановлених у заочному рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 липня 2019 року у справі № 638/8522/18 обставин щодо не проживання Відповідача-2 (приблизно з червня 2014 року) за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведенню, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 у редакціях від 22.03.2017 року, від 30.08.2017 року (надалі - Правила), оскільки період стягнення заборгованості починається з 01.07.2017 та закінчується 31.07.2019 року. Звертає увагу на те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) та Верховного Суду від 05 липня 2021 року у справі № 401/660/20 (провадження № 61-2770св21). Наголошує, що саме з умов договору про надання послуг з центрального опалення можливо встановити хто саме є споживачем послуг та яка саме особа зобов`язана здійснювати оплату за послуги з опалення житла. При цьому, у разі фактичного не проживання особи, остання не сплачує комунальні послуги за період її відсутності. Разом з тим, судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення не досліджено договір про надання послуг з центрального опалення та не встановлено на кого відкрито особистий рахунок, хто саме є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , чи є така особа відповідачем (співвідповідачем) у справі, а також хто є власником квартири та яка кількість осіб зареєстрована за вказаною адресою. У свою чергу, Позивачем не доведено, що Відповідач-2 у період стягнення заборгованості за теплопостачання була фактичним споживачем житлово- комунальних послуг за вказаною адресою. Зазначає, що позивач не довів, що здійснений розрахунок плати за послуги з теплопостачання складають дійсну і правильну підсумкову суму боргу, а суд першої інстанції не встановив та не дослідив зазначені обставини. У зв`язку з чим, розрахунки, надані суду Позивачем, за своєю суттю викликають сумнів у їх достовірності, оскільки на підставі цих документів відсутня можливість встановити дійсну, правильну та точну вартість поставленої послуги з теплопостачання (за кожну окремо послугу). Вказує, що суд першої інстанції помилково зробив висновки щодо правильності нарахування Позивачем суми за надання послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води з урахуванням нібито проживання Відповідача-2 за адресою: АДРЕСА_1 , та необхідності надання компетентному органу рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим- приміщенням. Зазначає, що у разі набрання законної сили рішенням суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подання відповідної заяви до компетентного органу будь-якою особою не передбачено, оскільки у таких справах учасником справи є орган реєстрації. Звертає увагу суду на те, що положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року не містять норми щодо солідарної відповідальності дієздатних осіб, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Лише 09.06.2018 року, з набранням чинності Закону України "Про житлово- комунальні послуги" від 09.11.2017 року почала діяти норма, згідно якої дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (ч. З ст. 9 Закону). Отже, положення щодо солідарної відповідальності дієздатних осіб, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг згідно з ч. 1, 3 ст. 9 Закону України "Про житлово- комунальні послуги" від 09.11.2017 року введено в дію лише з 09.06.2018 року, у той час як розрахунок заборгованості з послуг теплопостачання проведено з 01.07.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним відмовити у її задоволенні з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконували, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь КП "Харківські теплові мережі" заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 січня 2017 року по 31 січня 2022 року у розмірі 67919,24 грн., 3% річних у розмірі 1494,24 грн. та інфляційні витрати у розмірі 9847,90 грн.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачі на момент звернення позивача до суду з вказаним позовом були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що відповіддю № 90490 від 29 травня 2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру та відповіддю № 90478 від 29 травня 2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру.

За вказаною адресою послуги з теплопостачання надаються КП "Харківські теплові мережі".

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 липня 2019 року №638/8522/18 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартири АДРЕСА_2 .

Вказане судове рішення набрало законної сили 12 серпня 2019 року.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 року (далі Закон №1875),який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019 року, а також Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 09.11.2017 року (далі Закон №2189), який набрав чинності 01.05.2019 року, правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач (індивідуальний) - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Згідно з абз. 8 п. 2 Правил «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормальної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Відповідно до частин 1,3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Послуги з опалення квартири та постачання гарячої води не відносяться до тих, які не надаються виключно мешканцям житла, а одночасно забезпечують утримання житла в належному стані, тож відповідачі в даному випадку є споживачами житлово-комунальних послуг, які надаються за вказаною адресою.

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ст. 32 ч. 1 Закону № 1875).

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності та дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відсутність укладеного договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язанні оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59 цс13, в Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 904/2238/17 та від 16 жовтня 2018 року у справі № 904/7377/17, відповідно до якого «укладення договору з теплопостачання відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком, а сам лише факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період».

Отже, відсутність між сторонами договору на надання послуг з централізованого опалення не є підставою для несплати за надані позивачем послуги, оскільки обов`язок оплати випливає з закону.

Як передбачено п. 18, 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Обов`язок споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги закріплений у Житловому кодексі Української РСР (ст. ст. 67, 68).

За таких обставин зобов`язання відповідачів оплатити послуги з теплопостачання виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Згідно ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

У рішенні Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі №6-59цс13 зроблено правовий висновок щодо застосування положень пункту 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносно відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг та роз`яснено, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати за надані послуги.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15, він є незмінним.

Виходячи із вищевикладеного та враховуючи, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , акту про неотримання відповідних послуг матеріали справи не містять, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо фактичного користування відповідачами наданими житлово-комунальними послугами з теплопостачання.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 на користь КП "Харківські теплові мережі" за період з 01 липня 2017 року по 31 липня 2019 року (з дати заявленої позивачем до дати набрання судового рішення № 638/8522/18 законної сили) комунальних послуг на теплопостачання.

Стосовно доводів апелянта, що у разі набрання законної сили рішенням суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, подання відповідної заяви до компетентного органу будь-якою особою не передбачено, оскільки у таких справах учасником справи є орган реєстрації, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання.

Зняття з реєстрації місця проживання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється за погодженням з органами опіки і піклування.

Разом із заявою особа подає: документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). У разі подачі заяви законним представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу законного представника; документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).

Зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

Врегулювання процедури зняття з реєстрації місця проживання станом на час прийняття оскаржуваного рішення від 30 грудня 2014 року було закріплено розділом ІІІ Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року № 1077 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:

заяви про зняття особи з реєстрації місця проживання, яка подається особою або її законним представником;

судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

свідоцтва про смерть;

паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

інших документів, які свідчать про припинення:

підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства. Інформація територіального органу ДМС України або територіального підрозділу ДМС України, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи посвідки на постійне проживання в Україні;

підстав для проживання або перебування особи на обліку у закладі/установі (повідомлення про припинення підстав для проживання/перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту) (додаток 13);

підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів).

Зняття з реєстрації на підставах, визначених в абзацах вісім та дев`ять пункту 3.1 цього розділу, здійснюється за клопотанням уповноваженої особи закладу/установи або за заявою власника/наймача житла або їх законних представників.

Отже, зняття з реєстрації місця проживання особи може здійснюватися за заявою власника (наймача житла) виключно на підставі документів, які свідчать про припинення підстав для проживання або перебування особи на обліку у закладі/установі та підстав на право користування житловим приміщенням.

Крім того, згідно п. 11 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комінальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Отже, сам факт непроживання ОСОБА_2 не звільняє відповідачів від обов`язку сплатити за послуги з теплопостачання, оскільки відповідачі офіційно, у встановленому законом порядку не зверталися до позивача щодо зміни фактичної кількості осіб, які постійно проживають в квартирі та не відмовилися від послуг, які надавало їм КП «Харківські теплові мережі».

Розрахунок позивача перевірений судом, відповідає умовам надання послуг та встановленим тарифам. Власного розрахунку заборгованості відповідачем не надано.

Доводи відповідача про те, що положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року не містять норми щодо солідарної відповідальності дієздатних осіб, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, а лише 09.06.2018 року, з набранням чинності Закону України "Про житлово- комунальні послуги" від 09.11.2017 року почала діяти вказана норма, колегія суддів не приймає, оскільки позивач має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у житлі власника, адже така особа на рівні з власником користується усіма житлово-комунальними послугами.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про повне задоволення позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судове рішення залишено без змін, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова