Справа № 500/4881/16-ц
Провадження № 2/946/39/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Пащенко Т.П.

при секретарі судового засідання Калєвій С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ізмаїлі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання домоволодіння об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який був уточнений 05.02.2020 року (а.с.91 т.2), до ОСОБА_2 про визнання домоволодіння об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 18.04.2000 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради, про що зроблено актовий запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюб № НОМЕР_1 . Однак, з відповідачем з 1997 року позивачка знаходились в фактичних подружніх стосунках, вони вели спільне господарство та мали єдиний бюджет, мешкали за адресою: АДРЕСА_1 . 19.06.2001 року відповідачу перейшла у власність 1/2 частина житлового будинку по АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_3 . 22.06.2001 року ОСОБА_2 перейшла у власність 1/2 частина житлового будинку по АДРЕСА_2 від брата - ОСОБА_2 на підставі договору дарування, серії АЕА №856238, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М. Таким чином, ОСОБА_2 є власником домоволодіння по АДРЕСА_2 . У 2004 році сторони розпочали будівництво та капітальний ремонт вказаного житлового будинку, оскільки це домоволодіння знаходилось у дуже зруйнованому стані та не було придатне для життя в ньому, а саме, були відсутні двері, вікна були без скла та заколочені дошками, паркани були зруйновані та повалені, дерев`яні поли в будинку були прогнилі. Тобто, будинок потребував капітального ремонту. Крім того, були відсутні будь-які комунікації, а саме водопостачання, газопостачання, електроенергія, опалення. На початку 2004 року сторони розпочали капітальний ремонт житлового будинку та прибудинкової території, в процесі якого були зроблені наступні роботи: було вивезено 12 вантажних машин сміття, залитий бетон під паркан та збудований новий паркан з цегли; встановлені нові металеві ворота та калитка; виготовлено новий проект каналізації; встановлені нові каналізаційні труби, крани; виготовлено новий проект водопостачання; відремонтовано водопровідний колодязь з цегли, який було поштукатурено; прокладено нові пропіленові труби водопостачання у будинку та дворі будинку; виготовлено новий проект газопостачання та опалення будинку; прокладено нові труби газопостачання та батареї для опалення будинку; встановлено новий котел для опалення; проведена нова електрична проводка по всьому будинку; встановлений лічильник електроенергії на вулиці; встановлене нове обладнання для електропостачання у всіх приміщеннях будинку. Крім того, за вказаним домоволодінням була велика заборгованість за всіма видами комунікацій, внаслідок чого житловий будинок було відключено від постачання комунікацій. Вказані борги в 2005 році сторони погасили. В процесі капітального ремонту житлового будинку сторони частково змінили внутрішнє перепланування кімнат будинку. В самому житловому будинку було зроблено наступні роботи: в будинку було замінено всі вікна, встановлено металопластикові склопакети; реконструйовано міжкімнатні двері; зруйновано стіну з кімнати в кімнату; всі стіни будинку були заново зведені, натягнуті сіткою, поштукатурені, прошпакльовані; були поклеєні нові шпалери; стеля у всьому будинку була відремонтована, викладена гіпсокартоном, та згодом встановлені натяжні стелі; встановлені нові світильники та люстри у всьому будинку; замінені у всьому будинку підлоги, оскільки старі дерев`яні підлоги були прогнилі та провалені. Отже, їх було зірвано, засипано керамзитом, заново залито бетоном та зроблено цементні стяжки; на кухні, у ванній кімнаті та у вітальні було покладено керамічну плитку на підлогу та на стінах, в кімнатах було покладено на підлогу ламінат; у ванній кімнаті було покладено нову керамічну плитку, встановлено нову сантехніку, стеля викладена пластиковою вагонкою; у ванній кімнаті, на кухні та у вітальні було зроблено теплі підлоги; дах усього будинку був також заново зведений та перекритий шифером; до будинку був проведений телефонний зв`язок. Окрім капітального ремонту житлового будинку, були проведені будівельні роботи на прибудинковій території, а саме: було заново зведено та переобладнано сарай, в якому були підняті стелі на 60 сантиметрів; зведено новий дах; в середині було зроблено цементну стяжку полу; встановлено нові двері; стелі сараю були поштукатурені та пофарбовані. Також, було відремонтовано туалет на вулиці, а саме, він був поштукатурений, стелі викладені керамічною плиткою, встановлений новий унітаз, нові двері. Було збудовано нову виноградну арку у дворі, зроблено нову альтанку для відпочинку. Весь капітальний ремонт житлового будинку та прибудинкової території було зроблено на спільні з відповідачем грошові кошти, та в процесі цього ремонту вартість даного майна значно збільшена. Позивачка вважає, що вона на сьогоднішній день має право на частину вказаного домоволодіння. Крім того, земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок по АДРЕСА_2 , до теперішнього часу не приватизована, так як відповідач використав своє безоплатної приватизації, і тому не міг оформити частину житлового будинку на ім`я позивачки. Відповідач склав на ім`я позивачки заповіт, посвідчений нотаріусом, що було зроблено на підтвердження того, що сторони спільно зробили будівництво та капітальний ремонт житлового будинку по АДРЕСА_2 . Наприкінці 2004 року вони оселилися у частину вказаного житлового будинку та продовжували будівництво та ремонт. Вказаний капітальний ремонт будинку продовжувався з 2005 року по 2015 рік включно. В листопаді 2015 року відповідач заявив позивачці, що він не бажає з нею підтримувати подружні відносини та попередив про те, щоб вона до березня 2016 року залишила домоволодіння. Позивачка зазначає, що в період ремонту відповідач серйозно захворів, йому було поставлено діагноз: рак вестибулярного відділу гортані pT3N0M0, III ст., З клінічна група. У 2008 році відповідачу було зроблено декілька операцій, та в 2009 році йому присвоєно III групу інвалідності. Позивачка вказала, що будівництвом та капітальним ремонтом фактично займалась вона, а саме: займалась закупівлею будівельних матеріалів, організаційною роботою на будівництві, наймом будівельників. Крім того, деякі види ремонтних робіт вона здійснювала своїми фізичними силами. Позивачка вказує, що немає іншого житла, оскільки після реєстрації шлюбу з відповідачем вона продала своє домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_3 , отримані від реалізації вказаного домоволодіння грошові кошти сторони вони з відповідачем вирішили внести у капітальний ремонт житлового будинку відповідача, так як у той час він займався оформленням спадщини після його матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . В зв`язку з вищевикладеним, позивачка вважає, що домоволодіння по АДРЕСА_2 є її з відповідачем об`єктом спільної сумісної власності, та, відповідно, вона має право власності на частину вказаного домоволодіння. Дійсна вартість домоволодіння по АДРЕСА_2 складає 55 139 гривень, а отже, її частка в ньому складає 27 569 гривень. З огляду на викладене, позивачка просить суд визнати житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Грубіян Л.І. від 13.09.2016 року відкрито провадження у цивільній справі (а.с.76 т.1).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.06.2018 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу (а.с.237-238 т.1).

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Пащенко Т.П. від 06.10.2021 року прийнято до свого провадження цивільну справу та призначено підготовче судове засідання (а.с.130 т.2).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.10.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.168 т.2).

Позивачка та її представник адвокат Янковська О.П. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав зазначених у позові.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача адвокат Волкогонов О.К. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

17.04.2018 року представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що з позовними вимогами він не згоден, виходячи з наступного. З 2001 року відповідач є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 . Твердження позивачки про те, що у 2004 році вони розпочали капітальний ремонт із-за непридатності вказаного будинку для проживання не відповідає дійсності, оскільки будинок потребував тільки поточного ремонту, але ніяк не капітального.Всі ремонтні роботи відповідач проводив особисто, без залучення найомних робітників та позивачки. В наданих позивачкою накладних, чеків, квитанцій не вказано необхідних реквізитів, що підтверджувало б їх дійсність. Надуманими є твердження позивачки про намір відповідача оформити частину житлового будинку на її ім`я, що підтверджується, нібито, складеним на її ім`я заповітом. Відповідно до заповіту від 27.02.20217 року все своє майно відповідач заповів своєму сину. Також, не відповідає дійсності твердження позивачки, що 11.04.2000 року, до шлюбу, зареєстрованого 18.04.2000 року, вона продала своє домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_3 , а отримані від реалізації вказаного домоволодіння грошові кошти були витрачені нею на ремонт будинку. Крім того, позивачка намагається ввести суд в оману, стверджуючи, що «їй на сьогоднішній день нікуди іти», тобто, що в неї немає іншого житла. Насправді, у неї зареєстровано належним чином право власності на будинок АДРЕСА_1 . З огляду на викладене, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.212-213 т.1).

20.10.2020 року представник відповідача надав суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому вказав, що посилаючись на нібито істотне збільшення вартості майна, позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину всього домоволодіння. Дана вимога є неправомірною з огляду на те, що для визнання частки, на яку претендує позивачка, потрібно брати до уваги істотне невід`ємне поліпшення 61,38% зроблені подружжям. Тобто, - 30,69 % (61,38 /2). Відтак, при наявності всіх інших умов, і передусім за умови доведеності факту істотного збільшення вартості майна, позивачка може претендувати не на 1/2 частку всього домоволодіння, а на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених ст. 62 СК України. Крім того, вартість робіт та матеріалів визначена тільки на підставі «Списку ремонтних робіт» від 14.06.2018 року та аркушу паперу, який починається словами «Роботи, не враховані в оцінці будинку» від 03.10.2019 року. Цих вихідних даних недостатньо для надання достовірного та обґрунтованого висновку, про що зазначає експерт. Крім того, в зазначених списках двічі зазначені одні й ті ж самі роботи, тобто, двічі враховується їх вартість. Позивач просила провести додаткову експертизу, на вирішення якої були поставлені питання щодо визначення ринкової вартості будівельних робіт і ринкової вартості будівельних матеріалів, але у відповідь був наданий не висновок додаткової експертизи, а додаткове повідомлення з наданням відповіді не на питання щодо ринкової вартості робіт та матеріалів, а на питання щодо загальної вартості цих робіт і матеріалів. Також, неправдивими є твердження, що позивачка власними силами робила ремонт, тому що це фізично неможливо. При цьому, сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також, визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотне збільшення вартості майна як об`єкта. Про недоведеність істотного збільшення вартості майна свідчить як відсутність відповідних висновків експертиз щодо належного встановлення ринкової вартості спірного майна станом на 2007 рік та на 2017 рік., так і незначне збільшення загальної площі будинку, лише на 2 кв.м. Крім того, члени сім`ї власника майна в якому вони проживають зобов`язані брати витрати по утриманню будинку. Та не має доказів оцінки майна до поліпшень та після них, дана інформація необхідна для оцінки збільшення вартості майна. Враховуючи викладене, просить суд відмовити в задоволенні уточнених позовних вимог у повному обсязі (а.с.112-117 т.2).

В судовому засіданні 06.12.2022 року допитані свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.172-180 т.2). Свідок ОСОБА_4 пояснила, що до ремонту у будинку майже не було паркану, стелі були чорні, дуже багато сміття у дворі. Будинок був не придатний до житла. ОСОБА_1 шпаклювала та мазала стелі, вони разом виносили сміття, яке вивозили вантажними машинами багато разів. ОСОБА_1 ночувала в автомобілі під час ремонту. У будинку було зроблено багато роботи, зокрема, замінені та покрашені двері, з кухні убрали стелю. Скільки коштував такий ремонт свідку невідомо. На думку свідка був зроблений капітальний ремонт всього будинку та прилеглої території.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 робили великий ремонт у будинку на грошові кошти ОСОБА_2 , бо він заробляв, але потім позивачка два роки з ним їздила у лікарні. До ремонту у будинку неможливо було жити. Вони поміняли двері, вікна, дах, паркан, провели газ та світло, зробили ванну, відремонтували сарай, зацементували подвір`я, зробили бесідку, туалет. Заробляв гроші ОСОБА_2 , але ОСОБА_1 вкладала їх у будинок. Сторони продали земельну ділянку. Позивачка продала будинок мами, автомобіль. Вона контролювала всі роботи, шпаклювала стелі. Скільки було витрачено на ремонт свідку невідомо.

В судовому засіданні 05.07.2024 року відтворено звукозапис допиту свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , оскільки у свідків не було можливості з`явитися до суду. (а.с.65-68 т.3). Свідок ОСОБА_6 пояснив, що він робив внутрішній ремонт спірного будинку. Первинний стан будинку був поганим, будинок був жилим, але потребував ремонту. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали на той час в будинку та зробили багато робіт: переклеїли шпалери, відремонтували кухню, сараї, підлоги, застелили плитку, змінили шифер на даху. ОСОБА_2 працював, а ОСОБА_8 займалася ремонтом будинку. Площа будинку не змінилася. Хто оплачував ремонтні роботи свідку невідомо. В будинок було проведено світло, встановлений котел, зроблено систему опалення, поміняні вікна у всьому будинку, застелили ламінат. У їдальні сторони убрали перестінок.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що знайома з позивачкою біля трьох років. До ремонту будинок був у жахливому стані, у дворі було сміття, трава, розбиті вікна, заколочені дошками, у будинку жили безхатники. На даний час у будинку сучасний ремонт, криша перекрита, сараї та гараж відновлені. Ремонт сім`я робила «для себе». Працювали обидва з подружжя, хто скільки вклав у ремонт невідомо.

В судовому засіданні 06.12.2022 року був допитаний судовий експерт ОСОБА_9 , який пояснив, що висновок складений на підставі матеріалів цивільної справи та візуального огляду спірного об`єкту, проектно-кошторисна та первинна звітна і виробнича документація на будівельні роботи не надавалася, відповіді надано на питання поставлені судом, при цьому він керувався нормативними документами, які визначають порядок проведення експертизи, в матеріалах справи є чеки, які не можливо без акту виконаних робіт прив`язати до будівництва, під час складання висновку виходив з переліку виконаних робіт, які бачив що виконані, а не з чеків, 63% - це збільшення вартості будинку в результаті виконаних робіт, чеки неможливо прив`язати до будівництва без акту виконаних робіт. (а.с. 172-180 т.2).

Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (частина перша статті 57 СК України).

Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ( далі Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції», пункти 69 і 73).

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.

Отже, першою умовою виправданості втручання у права, гарантовані статтею першою Протоколу №1 до Конвенції є те, що воно має бути передбачене законом.

У статті 62 СК України таке втручання у право особистої приватної власності передбачено. У цій статті вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак при цьому обмежуються саме права особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника.

Тому у самому законі, статті 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб 18.04.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , зареєстрованого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області (а.с.19 т.1).

ОСОБА_2 є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії АЕА №856224, зареєстрованого за №2/3747, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М. (1/2 частина) та договору дарування від 22.06.2001 року серії АЕА №856238, зареєстрованого за №2/3772, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М. (1/2 частина) (а.с.12, 13 т.1).

Дане також підтверджується довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» від 06.07.2017 року №909 (а.с.192 т.1).

В період спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проводили ремонтні роботи в будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується поясненнями сторін, свідченнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Аналіз частини першої статті 62 СК України свідчить, що визнання майна дружини, чоловіка за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя пов`язується із наявністю у сукупності двох умов:

1) істотність збільшення вартості майна. Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя;

2) істотність збільшення вартості має бути пов`язана зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Істотність збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року в справі № 332/4629/15 (провадження № 61-15451св18) вказано, що:

«у статті 62 СК України передбачено втручання у право особистої приватної власності. У цій статті вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак при цьому обмежуються саме права особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника. Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин. Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі. Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості саме по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном».

Тягар доказування обставин, необхідних для виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало іншому з подружжя, покладається на того із подружжя, який заявляє такі вимоги, отже на позивача.

Відповідно до висновку судового експерта ОСОБА_9 від 24.06.2019 року №67/99/2019 року визначена складанням кошторису загальна вартість виконаних ремонтно-будівельних та використаних матеріалів за переліком від 14.06.2018 року по АДРЕСА_2 складає 391214 гривень.

Вартість створених за період з 13.08.2007 року по 03.08.2017 року невід`ємних поліпшень в домоволодінні по АДРЕСА_2 збільшилась на 63% від попередньої (а.с.2-30 т.2).

Однак у висновку, аркуш 4 висновку в розділі «щодо визначення вартості виконаних ремонтно-будівельних робіт» для вирішення питань щодо визначення відповідності обсягів та вартості фактично виконаних будівельних робіт обсягам та вартості, експерту необхідно надати договірну документацію (договори підряду та додатки до них, додаткові угоди, тощо.), а також проектно-кошторисну та первинну звітну і виробничу документацію на будівельних робіт. Згідно свідчень експерта ОСОБА_9 наданих в судовому засіданні 06.12.2022 року такі документи йому сторонами не надавалися, висновок складений на підставі документів наявних в матеріалах справи та візуального огляду спірного об`єкту. Крім того, у висновку судового експерта ОСОБА_9 від 24.06.2019 року №67/99/2019 року не встановлено, яка саме вартість будинку була станом на 2004 рік, тобто на момент початку ремонтних робіт.

За таких обставин, суд критично оцінює висновок експерта ОСОБА_9 від 24.06.2019 року №67/99/2019 року щодо збільшення вартості домоволодіння по АДРЕСА_2 на 63% від попередньої та вважає його не належним доказом у справі.

Згідно повідомлення №106 від 12.12.2019 року судового експерта Цуркан В.І., у складеному висновку експерта №67/99-2019 за результатами судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі №500/4881/16-ц при визначенні загальної вартості виконаних ремонтно-будівельних робіт та використаних матеріалів за переліком від 14.06.2018 року по АДРЕСА_2 не було враховано вартість деяких супутніх робіт та матеріалів, здійснення та використання яких визначено технологією виробництва при виконанні зазначених у переліку від 14.06.2018 року. Тому, викладене у відповіді по першому питанню вказаного висновку експерта просить вважати вірним в наступній редакції: визначена складанням кошторису загальна вартість виконаних ремонтно-будівельних та використаних матеріалів за переліком від 14.06.2018 року по АДРЕСА_2 складає 521 177 грн.

Суд не приймає до уваги повідомлення судового експерта ОСОБА_9 , №106 від 12.12.2019 року, оскільки судом не визнавався висновок судового експерта ОСОБА_9 від 24.06.2019 року №67/99/2019 року не ясним чи не повним і не призначалася додаткова експертиза.

Також суд в повному обсязі не може прийняти до уваги доводи позивачки щодо переліку робіт, оскільки належними доказами не доведено в який час проводились зазначені нею ремонтні роботи, хто виконував ці роботи і за які кошти. Свідок ОСОБА_6 , який допомагав проводити ремонтні роботи в якості найманого працівника повідомив суду, що будинок був в жилому стані, в той час коли він проводив роботи з ремонту, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали в будинку.

Крім того, як вбачається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_2 від 13.08.2007 року загальна площа будинку складає 68,6 кв.м., а згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_2 від 03.07.2017 року загальна площа будинку складає 70,6 кв.м. Отже загальна площа будинку з 2007 року по 2017 рік збільшилася на 2 кв.м.

Відповідно до висновку судового експерта ОСОБА_10 від 04.07.2023 року №180 ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , належному ОСОБА_2 , станом на теперішній час без врахування вартості сараю, позначеному в технічному паспорті під літ. «Е» становить 1 483 006 грн. (а.с.197-209 т.2).

В даному висновку також не визначено вартість житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 станом на початок проведення ремонтних робіт. Тому, судом не може бути визначена істотність збільшення вартості майна, оскільки не визначена вартість майна до поліпшень.

Крім того, що стосується другого чинника істотності такого збільшення, а саме внаслідок спільних грошових або трудових затрат, суд приходить до наступного висновку. В ході розгляду справи позивачка повідомляла суду, що вона офіційно не працювала в період ремонтних робіт, працювала не офіційно, однак доказів в підтвердження зазначеного суду не надала.

Крім того, позивачка в позові стверджувала, що після реєстрації шлюбу з відповідачем вона продала домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_3 , отримані кошти від продажу домоволодіння вона внесла в капітальний ремонт будинку по АДРЕСА_2 .

Однак, як вбачається з договору купівлі-продажу будинку ОСОБА_1 продала належний їй будинок розташований в АДРЕСА_3 11.04.2000 року, тобто, ще до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , яка відбулася 18.04.2000 року та задовго до початку ремонтних робіт в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки, як зазначає сама позивачка, дані будівельні роботи почалися в 2004 році.

Також, позивачкою не доведено суду, що вона власними трудовими затратами збільшила істотно вартість майна належного ОСОБА_2 . Позивачка не надала суду доказів, що вона самостійно виконувала значну кількість ремонтних чи будівельних робіт визначених нею в переліку від 14.06.2018 році та від 03.10.2019 року (а.с. 235 т.1, а.с. 73-75 т.2), також, не надано доказів що позивачка є будівельником за освітою.

При цьому, як вбачається зі свідчень свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , контролювала ремонтні роботи, займалася закупівлею матеріалів, організаційною роботою під час ремонту та наймом працівників, шпаклювала та мазала стелі. Також, як вбачається з фотокартки (а.с. 23). ОСОБА_1 приймала участь в розгрузці будівельних матеріалів, тому суд приходить до висновку, щодо наявності понесених ОСОБА_1 трудових затрат, однак, не визнає такі затрати істотними.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що позивачкою не доведено суду істотність збільшення майна, а саме, що будинок по АДРЕСА_2 належний ОСОБА_2 в період з 2004 року по 2017 рік розчинився, нівелювався, втратився чи став настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи затрат позивачки.

Судом не приймаються до уваги доводи позивачки, що ОСОБА_2 на підтвердження того, що вона разом з відповідачем спільно зробили будівництво та ремонт в будинку по АДРЕСА_2 , на її ім`я склав заповіт, оскільки згідно заповіту від 27.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області, зареєстрованого в реєстрі №534, ОСОБА_2 заповів усе своє майно, що буде йому належати на день смерті, ОСОБА_11 (а.с.216 т.1).

Також, не приймаються до уваги доводи позивачки щодо відсутності у неї іншого житла, оскільки вони не стосуються предмету доказування по даній справі та відповідно до Інформації з Державного реєстру прав власності від 17.04.2018 року ОСОБА_1 є власницею 7/100 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.214 т.1).

Ураховуючи наведене, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про недоведеність позивачкою, що її внесок у ремонт будинку є достатньо значним для визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 12, 13, 77-81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-283 ЦПК України,ст.ст. 60, 61, 62 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , до ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , про визнання домоволодіння об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т.П.Пащенко