02.08.2024 227/1616/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2024 року справа № 227/1616/24
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Кошля А.О.
при секретарі Добрелі Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до Білозерської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -
Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на квартиру загальною площею 44,5 кв.м, житловою площею 27,1 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , після її смерті залишилось майно у вигляді квартири АДРЕСА_2 . Після смерті матері позивач як спадкоємиця першої черги звернулась з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Молодняк Л.П., проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що не було надано ані оригінал ані дублікат Свідоцтва про право власності на житло. Як вказує позивач, оригінал відповідного документу було втрачено, залишилась лише копія, отримати дублікат не має можливості. Враховуючи те, що існують перешкоди у оформленні права власності на вказане майно, позивач просить визнати його право власності в судовому порядку.
Позивач та її представника в судове засідання не прибули, надано клопотання про розгляд без участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надано до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечують.
Суд, дослідивши надані до матеріалів справи письмові докази зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2ст. 16 ЦК України, є визнання права.
Згідно долучених до матеріалі справи письмових доказів, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 (Свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Білозерської міської ради Донецької області 03 листопада 2021 року).
ОСОБА_3 на момент смерті була зареєстрована одна за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Білозерської міської військової адміністрації від 18.09.2023 року № 02-02/2127.
Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_2 , належну в 1/2 частці спадкодавцю, в 1/2 частці її чоловіку ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщину після смерті якого спадкодавець прийняла (Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 14.11.2006 року, спадкодавець ОСОБА_4 , за заявою ОСОБА_3 ), але не оформила своїх спадкових прав. Право власності підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 13 липня 1993 року та Довідкою про належність нерухомості за архівними даними на 31.12.2012 року № 426 від 15.02.2022 року.
Позивач є дочкою померлої ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження позивача Серія НОМЕР_2 від 04 квітня 1962 року та Свідоцтвом про шлюб позивача Серія НОМЕР_3 від 24 липня 1982 року і, відповідно, спадкоємцем першої черги за законом. За оформленням спадщини після смерті ОСОБА_3 ніхто, крім позивача, не звертався.
12 вересня 2023 року позивач звернулась до Приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Молодняк Л.П. з заявою про бажання прийняти спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, належне її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . За результатами звернення нотаріусом було заведено спадкову справу № 210/2023, видано відповідний Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі.
У той же час, нотаріусом була видана Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.09.2023 року № 218/02-31. У постанові зазначено, що видача свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я дочки спадкодавця гр. ОСОБА_1 - неможлива, тому що строк подання заяви про прийняття спадщини терміном у шість місяців, встановлений ст..1270 ЦКУ, нею пропущений, термін сплив 22 травня 2022 року.
Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29.11.2023 року по справі № 227/2632/23 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_3 , тривалістю два місяці.

Після набрання рішенням законної сили Позивач звернулась до нотаріуса з заявою від 18 березня 2024 року про бажання отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, зокрема на квартиру АДРЕСА_2 .

Нотаріусом була видана Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.03.2024 року № 69/02-31. У постанові зазначено, що видача Свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я дочки спадкодавця гр.. ОСОБА_1 , - неможлива, тому що нотаріусу не наданий ані оригінал документу, ані дублікат Свідоцтва про право власності на житло, виданого Добропільським управлінням житлово-комунального господарства в/о «Добропіллявугілля» від 13.07.1993 року, який підтверджує право власності спадкодавця ОСОБА_3 , 1930 р.н., та ОСОБА_4 , 1928 р.н., на спадкову квартиру, тому неможливо з`ясувати власників нерухомого майна, та яка саме нерухомість та в якій частці входить до складу спадкового майна.

Згідно технічному паспорту, складеному станом на 17.11.2022 рік на ім`я замовника ОСОБА_1 , рахується квартира АДРЕСА_2 . Квартира складається з двох кімнат, загальна площа квартири АДРЕСА_3 , житлова 27.1 м2.

Довідкою Добропільського БТІ № 425 від 17.11.2022 року встановлено, що при поточній інвентаризації 15.11.2022 року інженером ТОВ «Добропільське БТІ» квартири АДРЕСА_2 виявлено збільшення загальної площі квартири. При оформленні Свідоцтва про право власності на житло від 13.07.1993р. у загальну площу квартири не включено площу балкону. Згідно з ДБН В.2.2-15-2005. загальну площу квартири визначають з урахуванням площі балкону з понижуючим коефіцієнтом 0.3 У Свідоцтві про право власності на житло від 13.07.1993р. вказана загальна площа 43.5м2, фактично 44.5м2.

Довідкою Добропільського бюро технічної інвентаризації №426 від 15.02.2022 року підтверджується, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 рік право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого бюро по приватизації при ДУЖКХ від 13.07.1993 року, дата реєстрації в БТІ 30.07.1993 року.

При зверненні до БТІ міста Добропілля Позивач отримала ксерокопію Свідоцтва про право власності на житло, виданого бюро по приватизації житла при Добропільському управлінні житлово-комунального господарства від 13.07.1993 року з інвентарної справи, заведеної на квартиру. З копії свідоцтва вбачається, що 13 липня 1993 року бюро по приватизації житла при Добропільському управлінні житлово-комунального господарства в/о «Добропіллявугілля» посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної, спільної власності ОСОБА_4 квартиронаймачу та членам його родини ОСОБА_3 дружині. ОСОБА_4 21.8м2, ОСОБА_3 21.7м2. Загальна площа квартири становить 43.5 кв.м. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 31.05.1993 року № 145. Квартира зареєстрована Добропільським БТІ на праві приватної, спільної власності і записана у реєстрову книгу за №3, стор. 346, 30.07.1993 року.

Відповідно до звіту з оцінки майна, а саме двокімнатної квартири, загальною площею 44.5 м2, що розташована на другому поверсі чотириповерхового житлового будинку, зовнішні стіни будинку - цегла, матеріал перекриття залізобетон, стан незадовільний, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість об`єкту оцінки складає 88600 (вісімдесят вісім тисяч шістсот) гривень 00 копійок.

Для можливості отримання дубліката правовстановлюючого документа Позивачем було зроблено оголошення в газеті «Рідне місто», випуск від 26 січня 2024 року про втрату свідоцтва про право власності на житло від 13.07.1993 року.

Позивач звернулася до Добропільської міської військової адміністрації Покровського району з заявою про видачу дубліката свідоцтва про право власності на житло. На заяву було надано відповідь від 06.03.2024 року у якій зазначено, що Свідоцтво про право власності на житло від 13.07.1993 року було видано Добропільським управлінням ЖКГ в/о «Добропіллявугілля». У зв`язку з тим, що вказане свідоцтво надавалось іншим органом приватизації, видати дублікат свідоцтва не маємо можливості.

Відповідно до розділу 11 п.4.20 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5і зареєстрованого Міністерстві юстиції України 22 .02.2012 р за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкоємцеві. Іншого порядку видачі свідоцтва про право на спадщину чинним Законодавством не передбачено.

Згідно абзацу 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Позивач в установленому законом порядку звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини на нерухоме майно, але нотаріус відмовив позивачу в оформленні спадщини в зв`язку з відсутністю оригіналу/дубліката правовстановлюючого документа на вищевказана квартиру. Відмова в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не може бути перешкодою у набутті позивачем права на вищезазначене майно.

Як вказує позивач у позовній заяві, оригіналу Свідоцтва про право власності на житло, виданого бюро по приватизації житла при Добропільському управлінні житлово-комунального господарства від 13.07.1993 року в неї не має, оскільки його було втрачено.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Відповідно до п. 6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно ч.7ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.» державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням його права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб`єктами цивільних та інших правовідносин.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позивач має законне право на отримання у спадщину за законом , майно у вигляді квартири АДРЕСА_2 , загальною площею - 44,5 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м. після смерті матері ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємець за законом

На підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(1950 року), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції (1952 р.),ст. 41 Конституції України, ст.ст.15,16 Закону України «Про власність», п. 8, п. 23постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», керуючись ст.ст. .8,10,60,174,213,-215,218,, 256 ЦПК України, ст.ст.3,16,316,317, 392, 1216, 1225, 1277 ЦК України,суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_4 , громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , право власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею - 44,5 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.О. Кошля