Справа №303/7360/24
2о/303/411/24
УХВАЛА

про передачу справи за підсудністю

04 грудня 2024 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого - судді Куцкір Ю.Ю.

присяжних Фущіч С.В., Чучвар О.І.

з участю секретаря судових засідань Славич М.В.

заявника ОСОБА_1

представників заінтересованих осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мукачево цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та виконавчий комітет Мукачівської міської ради про визнання особи недієздатною та встановлення над нею опіки, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Мукачівського міськрайонного суду перебуває справа за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та виконавчий комітет Мукачівської міської ради про визнання особи недієздатною та встановлення над нею опіки.

Представник заінтересованої особи виконавчого комітету Мукачівської міської ради, у передбачений судом строк, подав до суду письмове пояснення щодо поданої заяви про визнання особи недієздатною та встановлення над нею опіки. В одному із пунктів письмового пояснення, представник зазначив, що дана справа підсудна суду по місцю знаходження лікувального закладу, оскільки ОСОБА_4 , яку заявник просить суд визнати недієздатною, на момент звернення до Мукачівського міськрайонного суду перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3». У свою чергу, відповідно до ч.1 ст.295 ЦПК України заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги за місцезнаходженням цього закладу.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, а також ту обставину, що як зазначив і сам заявник, що ОСОБА_4 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , як внутрішньо-переміщена особа, а проживає за своєю зареєстрованою адресою, тобто м.Ізюм, а тому дану справу слід передати за підсудністю за місцем знаходження лікувального закладу або за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 .

Представник заявника виконавчого комітету Мукачівської міської ради Сусол В.В. в судовому засіданні підтримала викладене ними у письмовому поясненні та просила суд передати справу за підсудністю.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_4 , яку він просить визнати недієздатною, зареєстрована і проживає в м.Ізюм Харківської області. За адресою: АДРЕСА_1 , як внутрішньо-переміщена особа, вона не проживає.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив щодо передачі справи за підсудністю.

Вивчивши заяву про передачу справи за підсудністю та заслухавши думку сторін, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ч.1 ст.295 ЦПК України заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу.

До того ж, як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.44 Постанови Пленуму №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для деяких справ окремого провадження, зокрема, обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання її недієздатною.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

Статтями 2, 3, 4 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховою радою України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Згідно із положеннями п.1 ч.3 ст.376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Принцип законного судді нерозривно пов`язаний з правом особи на повноважний, компетентний суд. Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд не тільки вправі, а й зобов`язаний ухилитися від розв`язання справ, йому не підсудних.

Вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є виконаними, коли справа заявника була розглянута національним судом, який створено на підставі закону. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді (належний склад суду).

Відповідно до матеріалів справи, що повністю знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, судом встановлено, що на момент звернення заявника та подання заяви до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 05.09.2024 року, ОСОБА_4 , яку заявник просить суд визнати недієздатною, знаходилася на лікуванні в КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» з 22.08.2024 року по 11.10.2024 року. Крім цього, заявник підтвердив, що ОСОБА_4 за адресою реєстрації, як внутрішньо-переміщена особа в АДРЕСА_1 , не проживає, а проживає за місцем своєї зареєстрованої адреси проживання, тобто в АДРЕСА_2 .

Стаття 187 ч.9 ЦПК України передбачає, що якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч. 1 та ч. 3 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Таким чином, беручи до уваги вищезазначене, судом встановлено, що заява ОСОБА_1 про визнання особи недієздатною та встановлення над нею опіки була подана з порушенням правил підсудності, а тому її слід передати за підсудністю до Московського районного суду м.Харків, тобто за місцем знаходження лікувального закладу .

Керуючись ст.ст. 27, 28, 31, 258-261, 353-355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та виконавчий комітет Мукачівської міської ради про визнання особи недієздатною та встановлення над нею опіки передати на розгляд Московському районному суду м.Харків (61005, м.Харків, проспект Ювілейний, 38Е).

Ухвала суду може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір

Присяжні С.В. Фущіч

О.І. Чучвар