Дата документу 28.11.2024Справа № 554/7777/24
Провадження № 2/554/4988/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Єсліковської О.А.,

за участю учасників справи:

представник позивача: адвокат Морозова В.В.,

відповідач: ОСОБА_1 ,

представник відповідача: адвокат Сидоренко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Коллект Центр» у липні 2024 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором №5073193 від 16.08.2021 року у розмірі 42569,00 грн., судовий збір у розмірі 3 028 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 13 000 грн.

В обґрунтування позову вказав, що 16.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір споживчого кредиту №5073193, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» надало відповідачу кредит в сумі 7 000 грн., а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти і комісію за користування кредитом. Строк користування кредитом 15 днів, проценти за користування кредитом 2 100 грн., які нараховуються за ставкою 2.00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5.00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість.

29.11.2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу № 29-11-102, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором №5073193, що укладений між ТОВ «Мілоан» та боржником ОСОБА_1

10.03.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр», відповідно до договору відступлення право вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, у тому числі за кредитним договором №5073193 від 16.08.2021 року, що укладений між ПАТ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

Зазначає, що загальний розмір заборгованості за договором №5073193 від 16.08.2021 року, що підлягає стягненню станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 59 080 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 7 000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 50 750 грн.; заборгованість за комісіями 1 330 грн.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 42 569 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 7 000 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги 34239 грн., заборгованість по комісії 1 330 грн.

Посилаючись на викладене, просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором в розмірі 42 569,00 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн., витрати на правову допомогу в сумі 13 000 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави суду від 23.08.2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

03.10.2024 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сидоренко І.О. надійшов відзив на позову заяву, в якому представник просить позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість по договору про споживчий кредит № 5073193 від 16.08.2021 року в розмірі 9 100,00 грн., що складається з: 7000 грн. - тіло кредиту та 2100,00 грн. - проценти. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» витрати на правничу допомогу в сумі 1 000,00 грн. та судовий збір - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В обґрунтування відзиву зазначає, що ОСОБА_1 заявлені до неї позовні вимоги визнає частково, вважає, що стягненню підлягає лише тіло кредиту в розмірі 7 000,00 грн. та проценти в межах строку кредиту в розмірі 2 100,00 грн., як то визначено графіком платежів за договором про споживчий кредит №5073193 від 16.08.2021 року, що передбачений у Додатку № 1 до договору про споживчий кредит № 5073193 від 16.08.2021 року. Вимоги ж про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 32139,00 грн., нараховані після спливу визначеного договором строку кредитування, є безпідставними, такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України, а вимога про стягнення комісії за надання кредиту в сумі 1 330,00 грн. нікчемною.

Згідно п. 1.1. Договору, позикодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. Договору, надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а Позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору, сума кредиту становить 7 000,00 грн. Згідно п. 1.3. Договору, кредит надається строком на 15 днів з 16.08.2021 року. Відповідно до п. 1.4., Договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 31.08.2021 року. Пунктом 1.5 Договору визначено, що загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 3430,00 грн. в грошовому виразі та 1,637,467,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 10430,00 гривень.

Відповідно до пункту 1.5.1, комісія за надання кредиту: 1 330,00 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п.1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 2 100,00 грн., які нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Відповідач визнає, що вона здійснила дії, спрямовані на укладання Кредитного договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 7000,00 грн., які, у визначений в п. 1.4. Кредитного договору, термін, не були нею повернуті Позичальнику.

При цьому, відповідно до додатка № 1 до договору про споживчий кредит №5073193 від 16.08.2021 року «Графік платежів за договором про споживчий кредит» заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором мала бути сплачена 31.08.2021 року в розмірі 10 430,00 грн. з яких: 7000 грн. - кредит, 2100,00 грн. - проценти, 1330,00 грн. - комісія за надання кредиту.

Зазначені вище умови кредитного договору співвідносяться також з анкетою-заявою на кредит № 5073193 від 16.08.2021 року, заповненій відповідачем на сайті miloan.ua, та умовами Договору про споживчий кредит, визначених в розділі 1 Договору. Натомість, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 42569,00 грн., яка складається із заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 7 000,00 грн., заборгованості за комісіями 1 330,00 грн., та заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 34 239,00 грн., яка обрахована поза межами строку кредитування.

Як вбачається із відомості ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору №5073193, відповідачці 16.08.2021 року надано кредит у розмірі 7000 грн. та нараховано комісію в розмірі 1330 грн. За період з 17.08.2021 року по 31.08.2021 року щоденно нараховувалися відсотки у розмірі 140,00 грн. згідно п.1.5.2 договору. У подальшому відповідачці за період з 01.09.2021 року по 20.10.2021 року (за 50 днів) щоденно нараховувалися відсотки у розмірі 350,00 грн., а з 21.10.2021 року по 30.10.2021 року щоденно нараховувалися відсотки в розмірі 70,00 грн. згідно п.п.1.6 договору. Дата укладення договору: 16.08.2021 року. Дата закінчення договору: 31.08.2021 року. Сума виданого кредиту: 7000,00 грн. Заборгованість за тілом кредиту: 7000,00 грн. Заборгованість по процентам: 20 300,00 грн. Заборгованість по комісії: 1330,00 грн. Загальна сума заборгованості: 28 630,00 грн. Вказана інформація відображена також у розрахунку заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал», складеного станом на 10.03.2023 року за підписом генерального директора ТОВ «Вердикт Капітал» Олега Іжаковського, з якого вбачається нарахована сума заборгованості на дату початку розрахунку (29.11.2021) 28630,00 грн. Також з даного розрахунку слідує, що після набуття права вимоги за кредитним договором № 5073193, ТОВ «Вердикт Капітал» також нараховувалися відсотки за користування кредитом в розмірі 5,0% денних на суму заборгованості 7000,00 грн. за період з 29.11.2021 року по 23.02.2022 року (87 днів), сума яких склала 30 450,00 грн. Відповідно, станом на 10.03.2023 року загальна сума заборгованості за кредитним договором № 5073193, обрахована ТОВ «Вердикт Капітал», склала 59 080,00 грн., яка складається із: заборгованість по основній сумі кредиту: 7000,00 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги: 20300 грн.; заборгованість з комісії: 1300,00 грн. Нараховані відсотки за кредитним договором: 30450,00 грн.

ОСОБА_1 не визнає вимоги позивача про стягнення заборгованості за простроченими процентами, вважає, що нарахування та стягнення процентів після закінчення строку кредитування (31.08.2021 року) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Щодо стягнення комісії за надання кредиту в сумі 1 330,00 грн., вважає дану вимогу нікчемною оскільки кредит надавався відповідачу на споживчі потреби, а банк не мав права встановлювати плату за дії, які вчиняє на власну користь, адже отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, то така умова договору є нікчемною та не потребує визнання недійсною.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати, які складаються із витрат на сплату судового збору у розмірі 3 028,00 грн. та понесених витрат на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги №07-06/2024 від 07.06.2024 року; прайс-лист АО «Ліга Ассістанс»; платіжна інструкція № від 12.07.2024 року; заявка на надання юридичної допомоги №330 від 01.07.2024 року на суму 13 000 грн.; витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 05.07.2024 року. При цьому, позовна заява не містить жодної згадки про те, що готувалася професійним адвокатом, адже і сам позов підписаний директором ТОВ «Коллект Центр» М.Ткаченко, і додатки до нього сформовані та оформлені нею ж, містить лише короткий опис умов спірного кредитного договору (технічна робота з передрукування деяких положень договору), набір стандартних правових норм ЦК України, які врегульовують спірні правовідносини (копіювання статей із електронної версії ЦК України), та викладення стандартних вимог до позовної заяви, які мають включати в себе всі позови. З огляду на зміст позову, сума в 9000,00 грн. за його складання є надзвичайно завищеною.

Тому виходячи із положень частини третьої статті 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатським об`єднанням роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, відповідач вважає, що зазначені ТОВ «Коллект Центр» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн. є завищеними.

Зокрема, справа стосується стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 42 569,00 грн., тобто у справі незначної складності, з огляду на ціну позову, а тому, підготовка документів для звернення до суду у рамках даної справи не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи. До того ж, згідно наданих позивачем доказів, дана категорія справ є типовою для АО «Ліга Ассістанс».

Відповідач має низький рівень доходу, опинилася в тяжкому майновому становищі, втративши в 2022 році роботу та перебуваючи постійно в пошуках роботи, перебиваючись випадковими заробітками, є суб`єктом права на безоплатну вторинну правничу допомогу за критерієм малозабезпеченості. Відтак, відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 13 000,00 грн. за п`ять годин роботи адвокатського об`єднання, що перевищує реальний розмір заборгованості по спірному кредитному договору та місячний заробіток ОСОБА_1 , є для неї абсолютно непосильним (а.с.54-59).

24.10.2024 року від представника ТОВ «Коллект Центр» надійшла відповідь на відзив. Зазначає, що як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву факти укладення, підписання та отримання кредитних коштів за Договором про споживчий кредит №5073193 від 16.08.2021 року відповідачем не заперечуються, а відтак визнаються. До позовної заяви надано три розрахунки заборгованості, з яких вбачається за який період нараховується заборгованість та за якою відсотковою ставкою (відповідно до визначеного пункту кредитного договору). Дана інформація детально відображена безпосередньо в розрахунку заборгованості ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал». При цьому, перевірити правильність розрахунків можливо за допомогою математичних операцій множення, ділення та додавання.

Позивачем надано розрахунок заборгованості, з якого вбачається загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника, а саме: відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Мілоан» вбачається нарахування відсотків відповідно до п. 1.5.2 з у розмірі 2,00 % за кожен день строку користування; та нарахування відсотків відповідно до п.1.6 у розмірі 5,00% ( з урахуванням п.2.3.1.2 договору на підставі проведеної та погодженої сторонами пролонгації).

Підпункт 2.3.1.2. Договору визначає Пролонгацію на стандартних (базових) умовах: Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Відповідно до п. 2.3.2 Розділ 2.3 Договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної (их) обставин (и) щодо якої (их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України, і яка (і) полягає(ють) у наступному: а) здійснені платежу(ів) Позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 Договору та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 Договору.

Після настання зазначених в пунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п. 1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п. 1.4 змінюється пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку №1, і розміщується Кредитодавцем в особовому кабінеті Позичальника, який уповноважує Кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення. Таким чином, сторонами погоджено, строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від Кредитора, ні від Позичальника. Сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості.

Кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору. Таким чином, умови договору передбачають нарахування відсотків річних, як міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України, а не пеню. Виходячи з чого, вбачається, що стягувачем було правомірно та у відповідності до домовленостей між Сторонами, що викладені в даному Договорі, нараховано відсотки в межах дії даного Договору з урахуванням погоджених умов щодо строку договору та його пролонгації. Всі інші доводи представника відповідача є нічим іншим як непогодженням з позовними вимогами, без належного правового обґрунтування, з урахуванням визначеності правомірності правочину.

ТОВ «Коллект Центр» заборгованість не нараховував, а звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості виключно з сумою, яка була передана в рамках підписаного Договору про відступлення права вимоги. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. З огляду на вищевикладене, оскільки фінансова установа, правонаступником якої за договором факторингу та відступлення права вимоги є позивач, виконала всі передбачені кредитним договором умови щодо надання відповідачу кредитних коштів, а останній, за укладеним договором вказані грошові кошти отримав, однак свої зобов`язання щодо їх повернення відповідно до умов договору не виконав, хоча таку можливість мав, але без поважних причин цього не зробив, можна дійти до висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором, а отже вимога позивача про стягнення заборгованості за основною сумою боргу кредиту та заборгованості за відсотками ґрунтується на вимогах закону, а відтак підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Твердження відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Отже, такі твердження є припущеннями (а.с.71-75).

У судовому засіданні представник позивача ТОВ «Коллект Центр» адвокат Морозова В.В. позов підтримала, просила вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначила, що в паспорті споживчого кредиту вказано про пролонгацію; відсотки нараховувалися первісним кредитодавцем; комісія нарахована за надання кредиту, а не за обслуговування кредиту.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов визнала частково, просила зменшити суму заборгованості, яка підлягає стягненню. Зазначила, що у неї був форс мажор, тому не платила кошти.

Представник відповідача адвокат Сидоренко І.О. в судовому засіданні просила частково задовольнити вимоги. Зазначила, що відповідач визнає, що укладала договір, отримала 7 000 грн. і не повернула. Визнає, що повинна сплатити позивачу проценти в сумі 2 100 грн., однак нарахування відсотків поза межами строку договору кредитування є незаконним. Банк не вправі встановлювати комісію за надання кредиту. Правничі витрати завищені, просить зменшити їх, враховуючи матеріальний стан відповідача, до 1 000 грн.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

16.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір споживчого кредиту №5073193, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» надало відповідачу кредит в сумі 7000 грн. Строк користування кредитом 15 днів, проценти за користування кредитом 2100 грн., які нараховуються за ставкою 2.00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5.00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с.7-11 договір, а.с.13 анкета-заява).

Договір споживчого кредиту було підписано позичальником ОСОБА_1 електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора J21363 (а.с.14).

До укладання кредитного договору відповідач ОСОБА_1 ознайомилася із Паспортом споживчого кредиту, про що свідчить її електронний підпис одноразовим ідентифікатором, таблицею обчислення загальної вартості кредиту (позики), реальної річної процентної ставки за договором та графіком нарахувань, про що також свідчить її електронний підпис одноразовим ідентифікатором (а.с. 9-10).

Підписавши договір споживчого кредиту, відповідач ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в розмірі 7 000,00 грн., (а.с. 14-зворот платіжне доручення).

29.11.2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу № 29-11-102, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором №5073193, що укладений між ТОВ «Мілоан» та боржником ОСОБА_1 (а.с.18-20).

За п. 2.1. договору факторингу первинний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а фактор зобов`язується здійснити фінансування та прийняти право грошової вимоги до боржників, що належать клієнту і стає новим кредитором за договорами, укладеними між клієнтом і боржниками.

Згідно п. 2.2. договору фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимог від боржників, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані фактором суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Договір №5073193 вказано за порядковим номером 1128 у реєстрі боржників. Сума заборгованості за основною сумою боргу складає 7 000,00 грн., сума заборгованості за процентами 20 300 грн., заборгованість за комісією 1 330 грн. (а.с.21-23).

10.03.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр», відповідно до договору відступлення право вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, у тому числі за кредитним договором №5073193 від 16.08.2021 року, що укладений між ПАТ «Мілоан» та ОСОБА_1 (а.с.24 (зворот)-27).

За п. 2.1. договору факторингу первісний кредитор відступає новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора до боржників.

Відповідно Акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором про відступлення прав вимоги від 10.03.2023 року, первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв Реєстр боржників кількістю 29141, після чого до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором стосовно заборгованостей.

Договір №5073193 вказано за порядковим номером 16579 у реєстрі боржників. Сума заборгованості за основною сумою боргу складає 7000,00 грн., сума заборгованості за процентами 50750 грн., заборгованість за комісією 1330 грн. (а.с. 28-29).

Отже, до позивача ТОВ «Коллект Центр» відповідно до укладеного договору факторингу № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року перейшло право грошової вимоги до відповідача.

Позивачем до стягнення було заявлено заборгованість у меншому розмірі, а саме заборгованість у розмірі 42 569 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 7 000 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги 34 239 грн., заборгованість по комісії 1 330 грн.

Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст. 610 цього Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст. 3 цього ж Закону, електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір про споживчий кредит №5073193 з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором J21363, надісланим кредитором позичальнику у електронному смс-повідомленні, що свідчить про укладення кредитного договору з дотриманням встановленої Законом форми правочину.

Верховний Суд в постанові від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 підтвердив, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.

Відповідно статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач заявив про стягнення заборгованості у розмірі 42 569 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 7 000 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги 34 239 грн., заборгованість по комісії 1 330 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, та постає із Додатку № 1 до договору про споживчий кредит від 16.08.2021 року (а.с.11 зворот), основними параметрами позики є: сума позики 7 000,00 грн., строк позики до 31.08.2021 року (15 днів), комісія за надання кредиту 1 330 грн., проценти за користування кредитом : 2100 грн., які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Таким чином, строк дії договору закінчився 31.08.2021 року, до цього часу його умови сторонами не змінювалися.

Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 15 днів, а також відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку дії кредитного договору, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню в межах строку дії кредитного договору.

Таким чином, з огляду на встановлені судом конкретні обставини справи, відсутність доказів сплати відповідачем кредитної заборгованості, той факт, що договір про споживчий кредит №5073193 від 16.08.2021 року діяв лише до 31.08.2021 року, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором про споживчий кредит у загальному розмірі 9 100 грн., з яких: 7 000 грн. - сума заборгованості за кредитом та 2 100 грн. - сума заборгованості за процентами в межах строку кредитування.

Оскільки, після спливу строку кредитування відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України фінансові установи не мали права нараховувати відсотки за кредитами, тому вимоги про стягнення відсотків, які нараховані після закінчення строків кредитування є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак таких вимог банк не заявляв.

За неповернення вказаних сум після закінчення строку, на який були видані кредитні кошти, може наставити відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.

Позивачем не заявлялися позовні вимоги до відповідача щодо стягнення з неї 3% річних від прострочених сум та інфляційних втрат, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісіями 1 330 грн. суд зазначає наступне.

Згідно п.1.5.1. договору про споживчий кредит від 16.08.2021 року встановлена комісія за надання кредиту, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 зробила висновок, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду має бути врахований під час розгляду даної справи.

З врахуванням вищенаведеного, аналізуючи зміст договору про споживчий кредит, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про те, що останній встановлено плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, пункти договору про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію у розмірі 1 330 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме комісія не підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Станом на день розгляду справи відповідач не надала суду належні і допустимі докази на спростування встановлених судом обставин та позову у повному обсязі, у тому числі щодо визначення іншого розміру боргу.

З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» підлягають частковому задоволенню.

Слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит у загальному розмірі 9 100 грн., що складається із: 7 000,00 грн. заборгованості за кредитом та 2 100 грн. заборгованості за процентами. В задоволенні решти позовних вимог позивачу слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Позов судом було задоволено у загальному розмірі 9 100 грн., що становить 21,38 % від заявленого розміру 42 569 грн. Враховуючи факт часткового задоволення судом позовним вимог, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 647,39 грн. (21,38% від 3 028,00 грн.).

Вирішуючи питання щодо витрат професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Відповідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано копії договору про надання правової допомоги № 07-06/2024 від 07.06.2024 року, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявки на надання юридичної допомоги № 330 від 01.07.2024 року на суму 13 000,00 грн., витягу з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 05.07.2024 року, платіжної інструкції № від 12.07.2024 року, що підтверджують розрахунок вартості наданої правової допомоги та понесених позивачем витрат на таку допомогу.

Враховуючи часткове задоволення судом позову на 21,38%, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 779,4 грн. витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,82,141,211,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 512, 525, 610, 615,625,1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, буд. № 3,офіс №306, , заборгованість за договором №5073193 від 16.08.2021 року у розмірі 9 100 гривень, а також кошти на повернення сплаченого судового збору у розмірі 647,39 гривень та 2 779,4 гривень витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, буд. № 3,офіс №306, ;

відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення складено 03.12.2024 року.

Суддя А.М.Чуванова