Провадження № 2/229/1121/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 серпня 2024 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Шевченко Л. В., за участю секретаря судового засідання Зінченко С. О., позивача ОСОБА_1 , представника органу опіки та піклування ОСОБА_10, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дружківка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Карлівської міської ради про визначення місця проживання дитини,

У С Т А Н О В И В:

22.12.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Карлівського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Карлівської міської ради про визначення місця проживання дитини, в якій просить суд визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

В обґрунтування позову вказує, що 17.01.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 17.01.2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 11. ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача з відповідачем народилась спільна дитина - ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про народження доньки серія НОМЕР_2 . Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08.12.2020 року по справі 219/8461/20 шлюб було розірвано. Ще до розлучення, починаючи з 03.05.2020 року їхня донька постійно проживала з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім?ї Міньківського старостинського округу від 31.08.2020 року. У зв?язку із повномасштабною збройною агресією рф в Україні, позивач був змушений покинути з донькою територію активних бойових дій для забезпечення безпеки її життя. З квітня 2022 року і по сьогоднішній день позивач з донькою проживають за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджують довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.04.2022 року за № 1611- та за № 1611-, а також акти обстеження умов проживання, виданих Службою у справах дітей виконавчого комітету Карлівської міської ради 01.03.2023 року та 13.12.2023 року. Також, факт того що донька позивача постійно проживає з ним, і повністю перебуває на його утриманні свідчить несплата відповідачем аліментів на підставі судового наказу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16.10.2020 року. Даним судовим наказам на користь позивача призначено стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з відповідача, у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Проте, ні аліментів, ні іншої матеріальної допомоги на утримання доньки, позивач не отримував від відповідача, що підтверджується довідками Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 06.03.2023 року за № НОМЕР_6, від 13.11.2023 року за № НОМЕР_6, та довідкою про неотримання аліментів від 13.11.2023 року за № НОМЕР_6. Позивач зазначає про те, що любить свою доньку, та має змогу забезпечити її всім необхідним, оскільки він працює в приватному акціонерному товаристві «Девон» на посаді охоронця, що підтверджується довідкою з місця роботи та нарахованої заробітної плати від 13.11.2023 року за № 77. Крім того, позивач самостійно повністю опікується інтересами і потребами доньки. Піклується про неї, займається вихованням, слідкує за її розвитком та здоров?ям. Дбає про її матеріальне забезпечення. Мати участі в утриманні та вихованні їхньої доньки не бере. До того ж, більше трьох років відповідач не бачила дитини, не спілкувалася та не підтримувала з нею зв?язку. За останніми відомими позивачу відомостями відповідач з серпня 2020 року виїхала за кордон до країни агресора, і більше ні з ким не підтримувала зв?язку. Де наразі вона знаходиться позивачу не відомо. Позивач вказує, що за обставин, які склалися, ним створені найкращі умови для дитини, в неї є свій дитячий куточок, де вона навчається, грається. Є спальний куточок, де вона відпочиває. Дитина забезпечена технічним обладнанням для дистанційного навчання, іграшками, та іншими речами для її розвитку. Про гарне навчання ОСОБА_3 та активну участь позивача, як батька у навчальному процесі доньки свідчить характеристика Бахмутської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Соледарської міської ради Донецької області. Також, характеристикою підтверджується і факт того, що мати не бере участі у вихованні дитини, не цікавилася її успішністю та навчальним процесом.

Карлівський районний суду Полтавської області ухвалою від 25.12.2023 року цивільну справу № 531/291/24 за вказаним позовом передав на розгляд до Дружківського міського суду Донецької області.

19.03.2024 року до Дружківського міського суду Донецької області з Карлівського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Карлівської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 20.03.2024 року зобов`язав Міністерство соціальної політики України надати суду відомості з Єдиної інформаційної бази даних про те, чи входить до переліку взятих на облік осіб як внутрішньо переміщена особа і якщо входить, то зазначити місце реєстрації/перебування: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , та зобов`язав Державну прикордонну службу України надати наступну інформацію: чи перетинала державний кордон громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , в період часу з 24.02.2022 по 20.03.2024, якщо перетинала, то яку кількість разів, в якому напрямку і якого числа.

22.03.2024 року на запит суду надійшов лист Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-20211/18/24-Вих від 21.03.2024 року, згідно з яким за результатами проведеної перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в?їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», що функціонує відповідно до Положення про цю базу даних, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 № 614, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.10.2022 за № 1319/38655, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в період з 24.02.2022 по 20.03.2024 року в Базі даних не виявлено (арк. с. 42, 43).

11.04.2024 року на запит суду надійшов лист Міністерства соціальної політики України № 8187/0/2-24/3 від 09.04.2024 року, відповідно до якого станом на 26.03.2024 року в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб відсутня інформація про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (арк. с. 44, 45).

Тому, зважаючи на вказані документи та обставини, суд вважає належними відомості про місце проживання ОСОБА_2 по даній справі: АДРЕСА_3 .

Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 12.04.2024 року прийняв вказану справу до розгляду, відкрив загальне позовне провадження та призначив підготовче судове засідання у справі. Відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву.

Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 21.05.2024 року зобов`язав Державну прикордонну службу України надати наступну інформацію: чи перетинала державний кордон громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , в період часу з 01.07.2020 по 21.05.2024, якщо перетинала, то яку кількість разів, в якому напрямку і якого числа.

23.05.2024 року на запит суду надійшов лист Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-35409/18/24-Вих від 22.05.2024 року, згідно з яким за результатами проведеної перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в?їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», що функціонує відповідно до Положення про цю базу даних, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 № 614, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.10.2022 за № 1319/38655, ОСОБА_2 12.07.2020 року виїхала в пункті пропуску «Гоптівка», 12.07.2020 року в`їхала в пункті пропуску «Гоптівка», 05.08.2020 року виїхала в пункті пропуску «Сеньківка» (арк. с. 62, 63).

Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 11.06.2024 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті «Судова влада» сторінка Дружківського міського суду, розділ - оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме. Про причини своєї неявки вона суд не повідомила. Заяв та клопотань про розгляд справи без її участі або про відкладення судового засідання від відповідачки на адресу суду не надходило.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Карлівської міської ради ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердила висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки будь-яких належних доказів відповідач не надала і взагалі зі слів батька перебуває не в Україні, з донькою не спілкується.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності з точки зору допустимості, належності, об`єктивності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом установлено, що 17.01.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 17.01.2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 11.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_3 , про що в Книзі реєстрації народжень 12.07.2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 6. Батьком є - ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 12.07.2012 року Виконкомом Міньківської сільської ради Артемівського району Донецької області (арк. с. 8).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08.12.2020 року по справі 219/8461/20 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17.01.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 11 (арк. с. 9-10).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець селища Ягідне Артемівського району Донецької області, є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_5 , виданим Артемівським РВ УМВС України в Донецькій області (арк. с. 6).

Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.04.2022 року № 1611- встановлено, що фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 (арк. с. 12).

Як вбачається з довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.04.2022 року № 1611- фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_3 : АДРЕСА_2 (арк. с. 13).

Судовим наказом Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16.10.2020 року по справі 219/8236/20 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення заяви до суду, а саме з 07.09.2020 року, до досягнення дитиною повноліття (арк. с. 16).

Відповідно до постанови від 05.02.2021 року ВП № НОМЕР_6 державний виконавець Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ревою О. М. відкрито виконаче провадження з виконання судового наказу № 2н/219/1577/2020, 219/8236/20 виданий 30.10.2020 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнбої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення заяви до суду, а саме з 07.09.2020 року, до досягнення дитиною повноліття (арк. с. 18).

Відповідно до довідки № НОМЕР_6 від 06.03.2023 року, виданою Бахмутським відділом державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства ютиції, за період з вересня 2022 року по лютий 2023 року ОСОБА_1 аліментів в розмірі 17 839,50 грн не отримував. На момент надання довідки будь-які відомості за вказаний період про сплату аліментів у виконавчому документі відсутні. Боржниця не працює, іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає (арк. с. 20).

Згідно з довідкою № НОМЕР_6 від 13.11.2023 року, виданою Бахмутським відділом державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства ютиції, за період з травня 2023 року по жовтень 2023 року ОСОБА_1 аліментів в розмірі 17 839,50 грн не отримував. На момент надання довідки будь-які відомості за вказаний період про сплату аліментів у виконавчому документі відсутні. Боржниця не працює, іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає (арк. с. 21).

Відповідно до довідки про неотримання аліментів № НОМЕР_6 від 13.11.2023 року, виданою Бахмутським відділом державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства ютиції, яка видана ОСОБА_1 в тім, що він дійсно не отримував аліменти від ОСОБА_2 у період з 01.05.2023 року по 31.10.2023 року згідно судового наказу № 2н/219/1577/2020, 219/8236/20 від 30.10.2020, виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області (арк. с. 22).

Довідкою № 77 від 13.11.2023 року, виданою ПАТ «Девон», підтверджується, що ОСОБА_1 працює в ПАТ «Девон» з 22.06.2021 року. На даний момент займає посаду охоронника. Дохід за період з 01.05.2023 року по 21.10.2023 року склав 144 845,21 грн.

Згідно з характеристикою ОСОБА_3 , виданою директором Міньківського НВК ОСОБА_15 , ОСОБА_3 в 2018 році пішла в 1 клас Міньківського НВК «ЗН3 I-ІІІ ступенів - ДН3». Навчалася по серпень 2022 року. Закінчила початкову школу на достатньому рівні. Перший клас спочатку важко адаптувалася до школи. Потім ОСОБА_3 проявила себе старанною, відповідальною, дисциплінованою, доброзичливою ученицею. Мала добру пам?ять, логічне мислення, уяву. На уроках була уважна, активна, старанна. Систематично виконувала домашнє завдання. Брала активну участь в житті класу та школи. Відповідально ставилася до доручених обов?язків.Вихованням дівчинки займалися обоє батьків до того часу, поки не стали жити окремо. Мати переїхала до міста, а ОСОБА_3 залишилася жити з батьком. Вихованням та навчанням доньки опікувався батько. ОСОБА_1 знаходився на зв?язку з класним керівником, цікавився досягненнями та дисципліною своєї доньки. Після того як батьки почали жити окремо, мати жодного разу не приходила до школи і не брала участі у вихованні та навчанні доньки (арк. с. 68).

Відповідно до характеристики ОСОБА_3 , виданою класним керівником ОСОБА_8 та директором школи ОСОБА_9 , ОСОБА_3 навчається в школі з 01.09.2022 року за дистанційною формою навчання з п?ятого класу. Дисциплінована, старанна, відповідальна учениця. Дівчинка вихована, доброзичлива. Навчальний матеріал засвоює на достатньому рівні. Має довільну зорову, слухову, механічну пам?ять. Швидко запам?ятовує учбовий матеріал. Виявляє логічне, образне, творче мислення. На уроках завжди уважна, активна, вчасно приєднується до уроків та систематично виконує домашнє завдання. Має добрий загальний розвиток. З серпня 2022 року з матір?ю дівчинки жодного разу зв?язатися не вдалося. Вона не відповідала на повідомлення та на телефонні дзвінки. Батько, ОСОБА_1 , активно спілкується з класним керівником, цікавиться станом навчання та дисципліни дитини. Консультується з педагогами з питань навчання та виховання доньки, реагує на оголошення, вчасно надає необхідну інформацію про доньку (арк. с. 24).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції Україниє нормами прямої дії.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитини, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно з ч.1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі ст.3 Закону № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання (ст. 6 Закону). Реєстрація місця перебування здійснюється за заявою особи, яка зобов`язана подати її протягом семи днів після прибуття в місце перебування (ст. 8 Закону № 1382-IV).

Таким чином, постійним місцем проживання є місце реєстрації (прописки) особи.

Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників; дитини віком від 10 до 14 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує стосовно дитини функції опікуна.

За правилами статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 цієї статті).

Як вбачається з висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Карлівської міської ради № 428 від 28.06.2024 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк. с. 86-88).

Відповідно до п.72 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування" для розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини один із батьків подає службі у спраі дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.

Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Відповідно до п. 74 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та постійно мешкає вдвох зі своєю донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстровані батьки ОСОБА_1 , але з 2014 року разом вони не мешкають. З 03.05.2020 року дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 покинула родину та перебуває в невідомому місці. Батько виховує доньку один (арк. с. 11).

Згідно з актом обстеження умов проживання від 01.03.2023 року начальником служби у справах датей виконавчого комітету міської ради ОСОБА_10 , головним спеціалістом служби у справах дітей виконавчого комітету міської ради ОСОБА_11 проведено обстеження умов проживання за адресою: : АДРЕСА_2 . Умови проживання добрі. Будинок облаштований сучасними меблями та побутовою технікою. У кімнатах чисто, затишно. В наявності продукти харчування. Будинок отоплюється, є водопостачання. Для малолітньої дитини створені належні умови: є ліжко з чистою постільною білизною, особисті речі, одяг, для занять є облаштоване місце (стіл, стілець). Є можливість підключення до дистанційного навчання. Зі слів ОСОБА_1 , мати дитини ОСОБА_2 з 2020 року проживає в росії, з донькою не спілкується, зв`язку не підтримує, фінансово не утримує. Попередньо чоловік з донькою проживав у Бахмутському району, з донькою мають статус ВПО. ОСОБА_1 працює в охоронній фірмі (арк. с. 14).

Актом обстеження умов проживання від 13.12.2023 року встановлено, що головним спеціалістом служби у справах дітей виконавчого комітету міської ради ОСОБА_11 , зав. відділенням соціальної роботи ОСОБА_12 проведено обстеження умов проживання за адресою: : АДРЕСА_2 . Умови проживання задовільні. Будинок облаштований меблями, побутовою технікою. В наявності продукти харчування. У дитини є окрема кімната, ліжко, місце для навчання. Зі слів ОСОБА_13 у будинку проживають ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - малолітня дитина та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - батько. Зі слів дитини, ОСОБА_3 : з матір`ю не спілкується (арк. с. 15).

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні підтвердив, що він працює разом з позивачем на одному підприємстві і проживає неподалік від будинку, що орендує позивач разом з донькою. Позивач піклується про доньку, матері (відповідача) свідок давно не бачив. Точно знає, що вона виїхала до РФ у 2020 році.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав на те, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини (рішення Європейського суду з прав людинивід 30 листопада 2017 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії», заява № 37283/13, від 18 червня 2019 року у справі «Хаддад проти Іспанії», заява № 16572/17).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага, в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини, приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Визначаючи місце проживання дитини, суди, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, при вирішенні спору мають надавати першочергове значення саме найкращими інтересами дитини.

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, що позивач не чинить жодних перешкод у спілкуванні матері з дитиною, а також враховуючи принцип найкращого забезпечення інтересів дитини, суд дійшов висновку про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідно до частини першої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5 ст.81 ЦПК України).

Суду не надано належних доказів, які б свідчили про можливість та бажання матері (відповідачем у справі) забезпечити належне утримання дитини, її гармонійний розвиток, а також щодо її участі у розвитку дитини та поваги до її здібностей. Позовні вимоги позивача про визначення місця проживання дитини з батьком підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на відсутність вимог про компенсацію понесених позивачем витрат по сплаті судового збору, суд на підставі ст. 141 ЦПК України вважає за доцільне залишити їх за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 141, 142, 160, 161 СК України, ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Карлівської міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Дніпровського апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає/перебуває за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Карлівської міської ради, , адреса місцезнаходження: вул. Полтавський шлях, буд. 85, м. Карлівка, Полтавська область.

Cуддя Л. В. Шевченко