Справа № 405/1095/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Драного В.В.

при секретарі: Дятел О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення позики в сумі 500 000,00 грн., інфляційних втрат в сумі 27 500,00 грн., 2% річних у розмірі 130 000,00 грн., загалом 657 500,00 грн. В обґрунтування позову вказав, що 12.09.2018 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого позикодавець (позивач) надав позичальнику (відповідачу) грошові кошти у розмірі 500000 грн., які зобов`язався позичальник повернути у строк до 01.01.2023 року. Однак відповідач позику не повернув. За таких обставин просить стягнути з відповідача на користь позивача 500000 грн. боргу за договором позики, інфляційні втрати за період з 01.01.2023 року по 31.01.2024 року в розмірі 27500 грн. та два проценти від суми позики за кожен місяць прострочення згідно умов договору за цей період, а саме 130000 грн., а всього 657000 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.02.2024 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторіну справі та призначено судове засідання.

03.07.2024 року представник позивача адвокат Євладенко Л.С. подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить розгляд справи провести без її участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог абз. 2 ч. 1 ст. 131 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надав, відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами 12.09.2018 року був укладений договір позики, згідно якого відповідач ОСОБА_2 взяв у позивача ОСОБА_1 у борг грошові кошти у розмірі 500000 грн. та зобов`язався повернути їх у строк до 01.01.2023 року (а.с. 10).

Згідно п. 1 цього договору проценти за користування грошовими коштами не сплачуються.

Відповідно до п. 5 цього договору позика вважається повернутою в момент передавання позикодавцеві грошей готівкою або за їх домовленістю зарахування на його банківський рахунок.

Згідно п. 7 цього договору у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 2 проценти від суми позики за кожен місяць прострочення до дня її повернення позикодавцю.

Як вбачається з копії розписки ОСОБА_2 від 12.09.2018 року, він 12.09.2018 року отримав від ОСОБА_1 у борг 500000 грн. та зобов`язався повернути їх в строк до 01.01.2023 року (а.с. 11).

Виходячи з викладеного, між сторонами мають місце договірні правовідносини, що походять з договору позики, нормативне регулювання яких визначене параграфом 1 глави 71 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач повинен був повернути позику у повному обсязі до 01.01.2023 року, проте до цього часу свого зобов`язання не виконав.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно наданого позивачем у позові розрахунку розмір інфляційних втрат за період прострочення повернення позики з 01.01.2023 року по 31.01.2024 року становить 27500 грн. (а.с. 3).

Крім того, згідно ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 547 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно наданого позивачем у позові розрахунку розмір пені згідно п. 7 договору позики за період прострочення повернення позики з 01.01.2023 року по 31.01.2024 року становить 130000 грн. (а.с. 3).

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведена обставина порушення відповідачем передбаченого договором позики обов`язку повернення коштів, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати повернення позики та сплати інфляційних втрат та неустойки за прострочення заборгованості, у зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню борг за договором позики в сумі 500000 грн., інфляційні втрати за період з 01.01.2023 року по 31.01.2024 року в розмірі 27500 грн. та неустойка за цей же період в розмірі 130000 грн., а всього 657500 грн. За наведених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Крім цього, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 6575 грн.

Керуючись ст.ст. 19, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280, 282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення позики задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) борг за договором позики від 12.09.2018 року в розмірі 500000,00 грн., інфляційні втрати за період з 01.01.2023 року по 31.01.2024 року в розмірі 27500,00 грн., два проценти від суми позики за кожен місяць прострочення за період з 01.01.2023 року по 31.01.2024 року в розмірі 130000,00 грн., а всього загалом 657500 грн., а також судовий збір у розмірі 6575,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В. Драний