Справа № 369/9067/23
Провадження № 2/369/1400/24
29.11.2024 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Фінагеєвої І. О.,
при секретарі Херенковій К. К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу № 369/9067/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про встановлення батьківства, -
У червні 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лаєвська Марине Леніківна звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про встановлення батьківства.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що сторони познайомилися навесні 2009 року та почали проживати однією сім`єю без шлюбу по АДРЕСА_1 . Вказане житло є приватною власністю відповідача, позивач з 2012 року постійно проживав та зареєстрований за вказаною адресою.
ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач народила дитину - ОСОБА_3 , позивач є батьком дитини. Відповідач вважала за потрібне перебувати в статусі одинокої матері, а тому при реєстрації народження сина відомості про батька були записані зі слів матері.
Сторони разом з дитиною проживали та були зареєстровані за вищевказаною адресою, між ними склалися довірливі стосунки. Позивач неодноразово пропонував зареєструвати шлюб, але відповідач вважала, що це не є необхідністю та відмовлялася. Між позивачем та малолітнім ОСОБА_3 склалися добрі відносини, позивач виявляв до хлопчика батьківську турботу, піклувався про його розвиток та здоров`я, матеріально забезпечував. Такі ж стосунки тривають між батьком та сином по теперішній час. У перші дні війни, 01 березня 2022 року позивач відвіз ОСОБА_2 з дитиною на евакуаційний потяг і вони поїхали від війни в Словаччину. У жовтні 2022 року відповідач з сином повернулися до Києва, та знову почали проживати однією сім`єю з позивачем. Проте, згодом позивач з`ясував, що ОСОБА_2 в Словаччині познайомилася з іншим чоловіком, вступила з ним у близькі відносини та втратила до позивача почуття кохання. Спроби позивача налагодити сімейні стосунки з відповідачем не дали позитивного результату, з січня 2023 року відповідач переселилася в орендоване житло, а в лютому прийняла пропозицію іншого чоловіка зареєструвати шлюб.
На теперішній час малолітній ОСОБА_4 проживає як з матір`ю в орендованому житлі, так і з позивачем за місцем реєстрації. Зі слів малолітнього позивач дізнався, що ОСОБА_2 постійно спілкується з іншим чоловіком, сприяє будуванню стосунків між синам та майбутнім чоловіком, бажає щоб останній замінив хлопчику батька та має намір виїхати на постійне місце проживання в Словаччину.
Позивач усвідомив, що його батьківські права грубо порушені, відповідач не мала та на теперішній час не має наміру вносити відомості про нього як про батька дитини. При чому, на думку позивача, відповідач своєю поведінкою порушує права сина, який вважає позивача батьком та все життя відносить до нього як до батька.
У зв`язку з викладеними обставинами, позивач вважає за необхідне у судовому порядку встановлювати своє батьківство, оскільки відповідач, на його думку, ввела позивача в оману щодо своїх намірів, з січня 2023 року свідомо не бажає визнавати позивача батьком своєї дитини з метою вивезення дитини за кордон без згоди біологічного батька.
На підставі наведеного, позивач просить суд:
-встановити батьківство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
-внести до актового запису № 5, зробленого 17 січня 2011 року виконкомом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 наступні зміни: в графі «Батько» замість « ОСОБА_5 » зазначити « ОСОБА_1 ».
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М. від 21 червня 2023 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.
Згідно розпорядження в.о. керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дяченка В.В. щодо повторного автоматичного розподілу справи №231 від 27 вересня 2023 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 27 вересня 2023 року, який проведений відповідно до пунктів 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, дану справу передано для розгляду судді Фінагеєвій І.О.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 вересня 2023 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2023 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лаєвської Марине Ленківни про витребування доказів задоволено. Постановлено витребувати у Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) витяг про те, що державна реєстрація народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проведена 17 січня 2011 року виконкомом Білгородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 5, відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 січня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача подала до суду клопотання, в якому просила розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позов підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи сповіщена належним чином, причини неявки не повідомила, судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подала. Причини неможливості подати відзив суду не повідомила. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, про дату та час судового розгляду повідомлялася належним чином, на адресу суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, рішення просила винести у відповідності до вимог чинного законодавства.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3,4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст.12, ч. 1 та ч. 2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17 січня 2011 року Виконкомом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис від 17 січня 2011 року № 5. Батьками дитини записані: батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_2 .
До висновку додано виданий Міністерством охорони здоров`я України витяг, згідно з яким ТОВ «Мама папа» проводить господарську діяльність з медичної практики, в тому числі за спеціальностями «генетика медична», «клінічна лабораторна діагностика». Згідно із супровідним листом, який підписаний директором вказаного ТОВ, завідувач клініко-діагностичної лабораторії, яка підготувала висновок, попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина 1 та 2 ст. 2 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Статтею 125 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Частиною 1 статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 цього Кодексу.
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що щодо предмету доказування у даній категорії справі, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини 2 статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.
Європейський суд з прав людини вказав, що «у цій справі питання полягає не в діях держави, а в стверджуваній неналежності захисту національними судами приватного життя заявника у спорі між приватними сторонами. У справах такого типу має враховуватись справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. До того ж усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення. Стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини. Суд встановлював порушення статті 8 Конвенції, коли національні органи влади відмовляли у розгляді позову ймовірного біологічного батька про встановлення його батьківства, лише пославшись на визнання батьківства іншим чоловіком та не розглянувши при цьому фактичні обставини справи. На противагу, стаття 8 Конвенції не була порушена у випадах, коли національні органи влади відмовляли у розгляді такого позову після ретельного вивчення інтересів зацікавлених осіб, приділивши особливу увагу інтересам дитини та не проігнорувавши при цьому інтереси ймовірного біологічного батька (M. T. v. UKRAINE, № 950/17, § 23 - 24, ЄСПЛ, від 19 березня 2019 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).
Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин 2, 3 статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Згідно ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ «Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні» затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Пунктом 2.13.1. «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, передбачено, що підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є в тому числі рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька, матір дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
Відповідно до п. 2.16.4 Розділу ІІ «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що згідно з ДНК-тестом, який є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Таким чином, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також те, що достатність вказаного ДНК-тесту не спростована стороною відповідача в належний процесуальний спосіб, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 23, 76, 81, 258, 259, 265, 273, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про встановлення батьківства - задовольнити.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Білогородка Бучанського району Київської області.
Внести зміни до актового запису № 5 від 17 січня 2011 року, складеного Виконкомом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Білогородка Бучанського району Київської області, а саме: вказати в графі батько - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня винесення рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА