Справа № 698/121/19
Провадження № 2/698/241/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 листопада 2024 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Лазаренка В.В.,

при секретарі судових засідань Гончар Т.О., Триліс Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому з урахуванням уточнюючих позовних вимог просить припинити право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,15 га визначеної відповідно до варіанту розмежування житлового будинку та господарських приміщень, які розташовані за вказаною адресою, наведеного в плані в додатку № 1 до висновку судового експерта № 1267/23-23 від 02.07.2024 року та визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,15 га визначеної відповідно до варіанту розмежування житлового будинку та господарських приміщень, які розташовані за вказаною адресою, наведеного в плані в додатку № 1 до висновку судового експерта № 1267/23-23 від 02.07.2024 року.

Позов обґрунтовано тим, що 19.02.2004 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до зазначеного договору відповідач ОСОБА_2 продав, а позивач ОСОБА_1 купив будинок за вказаною адресою. Зазначив, що під час укладення вказаного договору між ними було досягнуто згоди щодо продажу як житлового будинку, так і спірної земельної ділянки. На підтвердження даних обставин продавцем ОСОБА_2 був переданий йому державний акт на право приватної власності на спірну земельну ділянку серії ЧР № 8-271-13. Проте, надалі відповідач ОСОБА_2 ухилився від належного оформлення домовленості щодо переходу права власності на спірну земельну ділянку. Вважав, що на підставі положень ч. 1 ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок до нього перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок.

Ураховуючи наведене, просив суд з урахуванням уточнених позовних вимог визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,15 га із цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та господарських приміщень, які розташовані на АДРЕСА_1 , шляхом припинення права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем ОСОБА_2 ..

Ухвалою суду від 23.11.2021 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче судове засідання на 11.01.2022 року.

Ухвалою суду від 11.01.2022 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бабенка Р.В. та призначено судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1. Який розмір земельної ділянки необхідний для обслуговування будинку та господарських приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ? 2. Які можливі варіанти розмежування земельної ділянки 0,267 га за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та господарських приміщень, які розташовані за вказаною адресою? Проведення судової земельно-технічної експертизи доручено експертам Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 05.12.2022 року поновлено провадження у цивільній справі № 698/121/19 та призначено справу для продовження судового розгляду на 05.01.2023 року.

Ухвалою суду від 05.01.2023 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бабенка Р.В. та призначено судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1. Який розмір земельної ділянки необхідний для обслуговування будинку та господарських приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ? 2. Які можливі варіанти розмежування земельної ділянки 0,267 га за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та господарських приміщень, які розташовані за вказаною адресою? Проведення судової земельно-технічної експертизи доручено експертам Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 08.07.2024 року поновлено провадження у цивільній справі № 698/121/19 та призначено судове засідання в справі на 31.07.2024 року.

Ухвалою суду від 31.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 02.10.2024 року.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, в уточненій позовній заяві представник позивача просить розгляд справи провести без участі позивача та його представника, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує.

Відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку із чим, суд, враховуючи відсутність заперечень представника позивача, відповідно до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.

Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до приписів ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У ч. 1 ст. 377 ЦК України (в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на житловий будинок - 19.02.2004 року) передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Стаття 120 ЗК України (в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на житловий будинок - 19.02.2004 року) визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

Так, ч. 1 ст. 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) зазначено, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір присадибної ділянки (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), на отримання якої в селищах із земель державної або комунальної власності мають право громадяни України, складає не більше 0,15 гектара (п. «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.

У ч. 2 ст. 102 ЦПК України визначено, що предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого 16.09.1999 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 8-271-13 на підставі рішення Єрківської селищної ради від 26.08.1999 року за № 61, ОСОБА_2 набув право приватної власності на земельну ділянку площею 0,267 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . Вказану земельну ділянку передано для обслуговування житлового будинку та господарських споруд і для ведення особистого підсобного господарства, без розмежування площі земельної ділянки за цільовим призначенням.

Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 19.02.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Катеринопільського районного нотаріального округу Вечірко Н.В., та зареєстрованого у реєстрі за № 363, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купив житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також вбачається, що вказаний договір купівлі-продажу житлового будинку не містить волевиявлення сторін щодо земельної ділянки, яка пов`язана з житловим будинком.

Згідно з висновком експерта № 1267/23-23 за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 02.07.2024 року розмір земельної ділянки необхідний для обслуговування будинку та господарських приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , має складати 0,15 га. Варіант розмежування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та господарських приміщень, які розташовані за вказаною адресою, наведено на плані в додатку № 1 до висновку.

Згідно додатку № 1 до висновку експерта № 1267/23-23 розмежування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено опис суміжних землевласників та землекористувачів, а саме: від А до Б землі ОСОБА_3 , від Б до В землі комунальної власності, від В до Г землі ОСОБА_4 , від Г до А землі комунальної власності.

З огляду на те, що класифікація видів цільового призначення землі визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів, відтак, для набуття ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку на підставі ст.ст. 120, 125 ЗК України та ст. 377 ЦК України необхідною умовою є виділення зі спірної земельної ділянки площею 0,267 га, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_2 відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 16.09.1999 року № 8-271-13, окремої земельної ділянки площею 0,15 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських приміщень, визначеної відповідно до варіанту розмежування житлового будинку та господарських приміщень, які розташовані за вказаною адресою, наведеного в плані в додатку № 1 до висновку судового експерта № 1267/23-23 від 02.07.2024 року.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони, а суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Положеннями ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на встановлені обставини справи, норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, порушене право підлягає захисту шляхом визнання за позивачем права власності на земельну ділянку загальною площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та господарських приміщень за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву та/або зустрічного позову, а також всупереч вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України жодних належних доказів на спростування позовних вимог суду не надав.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними і обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Отже, суд дійшов висновку, що за ОСОБА_1 слід визнати право власності на земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та господарських приміщень, які належать йому на праві власності з 19.02.2004 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 317, 328, 377, 381, 392 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку, загальною площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та господарських приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , визначеної відповідно до варіанту розмежування житлового будинку та господарських приміщень, які розташовані за вказаною адресою, наведеного в плані в додатку № 1 до висновку судового експерта № 1267/23-23 від 02.07.2024 року.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та господарських приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , визначеної відповідно до варіанту розмежування житлового будинку та господарських приміщень, які розташовані за вказаною адресою, наведеного в плані в додатку № 1 до висновку судового експерта № 1267/23-23 від 02.07.2024 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів із дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В. Лазаренко