Справа № 473/1615/24
РІШЕННЯ

іменем України

"08" серпня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю: секретаря судового засідання Гоженко В.О., позивачки ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ

у березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вказаний житловий будинок належить ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка, починаючи з 2010 року (за домовленістю з її власницею) постійно проживає в даному будинку, обслуговує його, сплачує відповідні комунальні послуги.

В зв`язку з чим, посилаючись на те, що позивачка добросовісно заволоділа вказаним будинком та на час звернення з вказаним позовом до суду спадщину після смерті ОСОБА_2 ніхто не прийняв, продовжує добросовісно, відкрито та безперервно володіти вказаним майном понад встановлений законом 10-річний строк, просила визнати за нею за набувальною давністю право власності на вказаний житловий будинок на підставі ст. 344 ЦК України.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі. При цьому зазначала, що за життя ОСОБА_2 домовилася з нею про купівлю належного останній житлового будинку та в порядку виконання вказаної домовленості сплатила його вартість в повному обсязі. В письмовій формі договір купівлі-продажу сторони не складали та нотаріально не посвідчували,

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема суд встановив, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою 24 травня 2002 року, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Спадщину після її смерті прийняла ОСОБА_3 - спадкоємець за заповітом, спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_2 , земельна ділянка, площею 5,60 га, розташована в межах території Трикратівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області. Частина спадщини спірний житловий будинок не охоплена заповітом та не була прийнята ніким зі спадкоємців.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Таким чином, інститут набувальної давності за своєю правовою природою покликаний усунути юридичну невизначеність поняття фактичного володіння майном, ввести до цивільного обороту вибулі з нього нерухомі речі, чим забезпечити стабільність цивільних правовідносин.

Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, тобто наявність законного об`єкту володіння, добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння.

Згідно п.п. 9, 11, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положеннястатей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положеньстатей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Водночас Верховний Суд в своїх рішеннях (зокрема постанові від 29 березня 2018 року у справі №175/4741/16) неодноразово висловлював правовий висновок, згідно якого давність володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Володіння майном повинно бути безтитульним.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Подібні висновки зробив Верховний Суд в своїх постановах від 25 червня 2018 року у справі №293/312/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі №922/1574/17, від 01 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц та, в подальшому, неодноразово підтверджував, зокрема у постановах від 23 жовтня 2021 року у справі №365/5/20, від 20 грудня 2021 року у справі №294/380/20.

Проте спірний житловий будинок мав власника, який був відомий позивачці, власник не відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно у встановленому ч. 3 ст. 347 ЦК України порядку. При цьому, позивачка знала про відсутність у неї законних підстав для набуття права власності на спірний житловий будинок (законною підставою набуття нерухомого майна на договірних засадах є набуття за нотаріально посвідченим договором); заволоділа майном зі згоди власника на підставі усної угоди.

Встановлені судом обставини вказують на відсутність підстав для застосування наслідків володіння майном за набувальною давністю, що передбачені положеннями ст. 344 ЦК України.

За встановлених обставин, у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст.12,13,76-83,141,259,263-265,268,272,273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 серпня 2024 року.

Суддя Л.В.Лузан