РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року

Рiвненський мiський суд Рівненської області

в особi головуючої суддi Панас О.В.

при секретарі судового засідання Алексейчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчоїслужби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчоїслужби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна. Просить зняти арешт, накладений на все нерухоме майно, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 , належне ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , який було накладено постановою про арешт майна № АА 519827 від 22.04.2005 року відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . В липні 2024 року виникло питання реєстрації місця проживання його дочки в зазначеній квартирі. Однак Департамент цифрової трансформації та ЗНАП Рівненської міської ради відмовив в реєстрації місця проживання дочки в квартирі у зв`язку з тим, що на все майно, належне позивачу, накладено арешт в тому числі і на квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до інформаційної довідки 393208672 від 02.09.2024 року значиться арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 5652976 зареєстровано 13.09.2007 року за № 5652976 реєстратором: Перша рівненська державна нотаріальна контора, підстава обтяження постанова АА 519827, 22.04.2005 року, міський відділ ДВС, держ. виконавець Матвійчук. Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Рудика С.Ю., яка діє згідно ордеру Серія ВК № 1151213 від 28.11.2024, до початку судового засідання подала заяву ( № 67553/24-вх. від 28.11.2024) згідно якої просила розглянути справу у відсутність сторони позивача на підставі наявних матеріалів в справі.

Від представника відповідача до суду надійшов письмовий відзив, у якому просять відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Свою правову позицію обгрунтували тим, що згідно з відомостями, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, встановлено, що на підставі постанови про арешт майна № АА 519827 від 22.04.2005 Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , що проживає/в за адресою: АДРЕСА_2 , 1943 р.н.

Однак, за даними, що містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження (далі - АСВП), відсутні виконавчі провадження щодо боржника - ОСОБА_1 в межах яких виносилась би постанова про арешт майна № АА 519827 від 22.04.2005.

Протягом 2005 року все діловодство відділу здійснювалось на паперових носіях, які станом на 2019 знищені за закінченням строку їх зберігання відповідно до пункту 2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 N° 1829/5. Відтак, у відділі відсутня інформація, на підставі якої можна встановити підставу винесення постанови про арешт майна № АА 519827 від 22.04.2005. У зв`язку з цим, відсутня можливість встановити наявність підстав для зняття цього арешту. До початку судового засідання від представника відповідача ОСОБА_2 надійшла заява (№ 67545/24-вх. від 28.11.2024), у якій просить розгляд справи провести без участі представника, та врахувати доводи, викладені у відзиві.

Суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутність сторін.

Ухвалою суду від 28.10.2024 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрите спрощене позовне провадження, призначений розгляд справи з викликом сторін. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Кострикіним В.І., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу 09 жовтня 1998 року, реєстраційний № 10275. Відповідно до інформаційної довідки 393208672 від 02.09.2024 року значиться арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 5652976 зареєстровано 13.09.2007 року за № 5652976 реєстратором: Перша рівненська державна нотаріальна контора, підстава обтяження постанова АА 519827, 22.04.2005 року, міський відділ ДВС, держ. виконавець Матвійчук.

Листом № 200120 від 01.08.2024 року Відділ ДВС у м.Рівному повідомив, що «за даними, що містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні виконавчі провадження щодо боржника ОСОБА_1 . Відтак, у відділі відсутня інформація, на підставі якої можна встановити підставу винесення постанови про арешт майна № АА 519827 від 22.04.2005. Протягом 2005 року все діловодство відділу здійснювалося на паперових носіях. Всі паперові матеріали виконавчих проваджень, що завершені включно по 2019 рік знищені за закінченням строку їх зберігання відповідно до пункту 2 розділу ХІ Про ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829.

Відтак, у відділі відсутня інформація, на підставі якої можна встановити підставу винесення постанови про арешт майна № АА 519827 від 22.04.2005. У зв`язку з цим, відсутня можливість встановити наявність підстав для зняття цього арешту». Згідно із частиною першою ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Указана стаття визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. За ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 391 ЦК України визначає, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно положень ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно із ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Безпідставна наявність арешту не все майно, яке належить позивачу, порушує його права на вільне володіння та розпорядження майном на власний розсуд. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року по справі № 817/928/17. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на ту обставину, що наразі відсутні на примусовому виконанні виконавчі провадження стороною у яких є позивач, а захист його прав у спосіб оскарження бездіяльності державного виконавця неможливий, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності позивач не може. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що арешт, накладний на нерухоме майно порушує право позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості вільно володіти належним йому на праві власності майном, підстав для продовження арешту суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12,81,141, 264-268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд ,

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчоїслужби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна, задовольнити. Зняти арешт, накладений на все нерухоме майно в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 , належне ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , 1943 року народження, РНОКПП НОМЕР_1 , який було накладено постановою про арешт майна № АА 519827 від 22.04.2005 року відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Відділ державної виконавчоїслужби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місцезнаходження: 33028, м.Рівне, вул. Замкова, 22 А, . Повний текст рішення виготовлено 04.12.2024

Суддя О.В.Панас