Справа № 308/7822/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді -Логойди І.В., за участю секретаря судового засідання Янцо М.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у м. Ужгород Закарпатської області справу за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Моняк Роман Васильович, до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» про визнання умов кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернулося з позовом в Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу, згідно з яким просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за договором кредитної лінії №97 в розмірі 25742,52 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 12000 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 13742,52 гривень; сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивує наступним. 30.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія" та позичальником, яким є ОСОБА_1 , на підставі заявки на позику, підписаної позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, був укладений договір позики № 97, відповідно до якого позикодавець надав позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти на суму у загальному розмірі 12 000,00 грн., на строк 30 календарних днів під проценти, вказані в п. 1.1.1. Договору позики, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику та сплатити зазначені проценти. Відповідно до пункту 2.1. договору позики позика надається позичальнику шлях перерахування позикодавцем позики на банківський картковий рахунок позичальника зі реквізитами його банківської платіжної картки, зазначений у реєстраційної анкеті клієнта - позичальника у системі «Lоаnу» на сайті системи www.loany.com.ua. Пунктом 2.2. договору позики встановлено, що датою надання позики є дата списання з грошових коштів з поточного рахунку позикодавця на банківський картковий рахунок позичальника, передбачений у п.2.1. цього договору. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання вказаного вище договору шляхом заповнення заявки на позику на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти. В свою чергу позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору позики. 18.12.2023 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу № 18/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у т.ч. за договором позики № 97 від 30.11.2021 р., що укладений між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та позичальником, яким є: ОСОБА_1 . Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Станом на день звернення до суду заборгованість не погашена.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.05.2024 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

26.07.2024 від відповідача надійшов відзив на позов, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відсутні первинні документи щодо видачі кредиту, вважає п. 1.1.1.2 договору позики від 30.11.2021 несправедливими, суперечить вимогам ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", порушено вимоги ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", заперечив проти проти витрат на надання правничої допомоги.

26.07.2024 від відповідача надійшла зустрічна позовна заява про визнання умов кредитного договору недійсними, згідно з якою вважає п. 1.1.1.2 договору позики від 30.11.2021 несправедливими, суперечить вимогам ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", порушено вимоги ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", просить визнати недійсним положення договору позики №97 від 30.11.2021.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.08.2024 прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Моняк Роман Васильович, до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» про визнання умов кредитного договору недійсним. Розгляд цивільної справи № 308/7822/24 за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Моняк Роман Васильович, до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» про визнання умов кредитного договору недійсним постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.

14.08.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з яким вказує, що відповідачем не надано контррозрахунку позовних вимог, при цьому такий визнає факт укладення кредитних договорів, видачі коштів та наявність заборгованості, проте заперечує розмір відсотків та витрати на правничу допомогу. Вважає, що нарахування процентів відбувалось відповідно до умов укладеного договору, відповідач не відмовився на умов, визначених ст. 15 Закону України "Про споживче кредитування" від договору, а отже, погодився з умовами такого. Відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, а отже, ознайомлений з умовами кредитування. За умовами п. 6.12. договору відповідач обізнаний з умовами ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Договір передбачає нарахування відсотків, а не пені чи штрафних санкцій, просить задовольнити первісний позов у повному обсязі.

14.08.2024 від представника позивача надійшов відзив на зустрічний позов, згідно з яким відповідачеві був наданий договір з додатками, серед яких паспорт позики, який містить всі відомості про умови кредитування, нарахування процентів, строку кредитування, реальної річної ставки тощо. а умовами п. 6.12. договору відповідач обізнаний з умовами ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Договір укладено без примусу, за власним бажанням. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" є нерелевантною, оскільки стосується санкцій, а не відсотків, такі у даному випадку не нараховувались.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.09.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання представник позивача за первісним позовом не з`явився, належним чином повідомлений, у позовній заяві просить справу розглянути без участі представника.

У судове засідання представник відповідача за первісним позовом не з`явився, належним чином повідомлений, подав письмову заяву про розгляд справи без відповідача та його представника, заявлені позовні вимоги повністю підтримує та просить суд їх задовольнити.

Вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 30.11.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» укладено договір позики № 97, який позичальником підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (смс-кодом) «6098». Відповідно до умов п. 1.1 договору на підставі заявки на позику від 30.11.2021, підписаної позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, був укладений договір позики № 97, відповідно до якого позикодавець надав позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти на суму у загальному розмірі 12 000,00 грн., на строк 30 календарних днів під проценти, вказані в п. 1.1.1. договору позики, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику та сплатити зазначені проценти. Пунктом 1.1.1. договору позики сторони погодили тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання Позичальником умов договору та становить: 1.1.1.1 Знижена процентна ставка загальна на період, що перевищує пільговий період, 1.32% на день від суми позики у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.1 цього Договору, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом 1 календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку; 1.1.1.2 стандартна процента ставка, фіксована 2.60% за день від суми позики застосовується: у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.1 цього договору, якщо позичальник не виконав умови зазначені в п.п. 1.1.1.1 договору для застосування зниженої процентної ставки, та у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 ч.1 статті 1048 Цивільного кодексу України. Згідно з п. 2.1 договору позики позика надається позичальнику шляхом перерахування позикодавцем позики на банківський картковий рахунок позичальника за реквізитами його банківської платіжної картки, зазначений у реєстраційній анкеті клієнта позичальника у системі «Loany» на сайті системи www.loany.com.ua. Згідно п. 2.2 договору, датою надання позики є дата списання грошових коштів з поточного рахунку позикодавця на банківський картковий рахунок позичальника, передбачений у п. 2.1 договору. Невід`ємною частиною цього договору позики є «Загальні умови надання грошових коштів у позику ТОВ «Київська торгово - інвестиційна компанія», затверджені наказом директора даного товариства від 12.10.2021 року № 20211012-1, які розміщені на сайті товариства. Шляхом підписання договору позичальник прийняв загальні умови, у якості умов цього договору позики (п. 1.3 Договору).

Графіком платежів № 97-1, який є додатком 1 до вказаного договору, розрахунком вартості кредиту, який є додатком 2 до вказаного договору, доведено до відома відповідача інформацію про загальну вартість позики, реальну річну процентну ставку, суму процентів за користування позикою.

Така ж інформація стосовно розміру позики, строку її повернення, відсотків за користування була доведена відповідачу у паспорті позики, який підписаний електронним підписом - одноразовим ідентифікатором. До матеріалів справи також додано Загальні умови надання грошових коштів у позику ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» у редакції від 12.10.2021, зокрема, згідно з п. 4.3 яких договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті. Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення позикодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається позикодавцем електронним повідомленням (смс-повідомлення) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання договору про прийняття пропозиції про його укладення. Також додано квитанцію АТ КБ «Приватбанк» через систему Liqpay на картрахунок 537541*50, що згідно з листом ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» належить ОСОБА_1 на суму 12000 грн. До матеріалів справи додано довідку про надану позику та нар ахові відсотки згідно з договором №97 від 30.11.2021 та розрахунок заборгованості.

18.12.2023 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу №18/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Київська торгово - інвестиційна компанія» відступає ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату, а ТОВ «Факторинг Партнерс» приймає належні ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за договорами вказаними у реєстрі боржників, визначених у додатках до договору, про що також був складений акт прийому - передачі реєстру боржників.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023 року, від ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 97 на загальну суму 25742,52 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 97 від 30.11.2021 року, відомостями з системи Liqpay від 30.11.2021 на суму 12000 грн. з ID платежу , що відповідає № транзакції ТОВ "Київської торгово-інвестиційної компанії", та довідки по договору позики заборгованість становить 25742,52 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 12000,00 грн., сума заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 13742,52 грн.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 вказаного закону).

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Зібрані докази вказують на те, що 30.11.2021 відповідачка уклала в електронній формі договір позики, за умовами якого позичальник перераховував їй кошти, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кошти та сплатити проценти за користування даними коштами в порядку, визначеному договором.

Після закінчення строку кредитування ОСОБА_1 не повернула грошові кошти та не сплатила проценти за користування ними.

У подальшому ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним договором.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за договором позики, а тому з неї на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» слід стягнути заборгованість.

Докази у справі вказують на те, що ОСОБА_1 уклала договір позики в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційної системи товариства. Для укладення договорів ОСОБА_1 здійснювала ідентифікацію в цій системі та надавала відповідь про прийняття пропозиції (акцепту) товариства. Сторони здійснювали обмін електронними повідомленнями про досягнення згоди з усіх істотних умов договору позики та підписували цей договір шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Як вбачається з договору позики, він підписаний електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону з зазначенням адреси проживання відповідача, його паспортних даних, РНОКПП, а крім того за умовами договору його невід`ємною частиною є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства.

Отже, з цього можна зробити висновок, що відповідач була належним чином ознайомлена з умовами вищевказаного договору позики.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що ТОВ «Факторинг Партнерс» вправі заявити до ОСОБА_1 вимоги про стягнення заборгованості за вказаним договором позики.

Судом встановлено, що умови зазначеного договору в частині своєчасності сплати боргу відповідачем не виконано. Таким чином доведено факт невиконання вимог закону з боку відповідача.

Враховуючи наведене, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача: заборгованість за договором позики № 97 від 30.11.2021 року в сумі 25742,52 грн., з яких: 12000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 13742,52 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги.

Щодо зустрічної позовної заяви слід зазначити наступне.

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18)).

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20)).

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями п. 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. З цих підстав позивач за зустрічним позовом вважає п. 1.1.1.2 договору позики №97 від 30.11.2021 як розмір пені перевищує розумну межу плати за послугу, яка встановлена законом, є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності складовим елекментам загального конституційного принципу верховенства права.

Поряд з цим, нарахування позовних вимог стосується не пені, а заборгованості за відсотками, тому наведена позивачем за зустрічною позовною заявою вимога не стосується наведеного таким мотивування.

Згідно з п. 5 Постанови Правління НБУ "Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит" від 08.06.2017 № 49 банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил. Згідно з п. 7 вказаної Постанови банк обчислює реальну річну процентну ставку, базуючись на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом строку дії, передбаченого умовами договору про споживчий кредит, та що банк і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.

Так, до матеріалів справи додано додаток №2 до договору позики №97 від 30.11.2021, підписаний сторонами, розрахунку загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за договором, підписаний паспорт кредиту, окрім умов укладеного договору, із зазначенням стандартної процентної ставки 2,60% за день (950,00 % річних), та знижену ставку у розмірі 1,32 % у разі погашення заборгованості у встановлений строк, про яку позивач за зустрічним позовом обізнана згідно з наданими суду доказами.

Укладаючи кредитний договір, сторони домовились, що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватись процентна ставка, в розмірі зниженої 1,32 % на день (480,00% річних) при умові повного погашення у межах строку надання позики та 2,60 % за день (950,00% річних) у межах прострочення. При цьому сторони висловили свою цілковиту згоду щодо передбаченої договором процентної ставки.

Таким чином, положення кредитного договору про встановлення процентної ставки, визначеної, зокрема, п. 1.1.1.2 спірного договору позики, не можна вважати несправедливими, тому підстав для визнання спірних договорів недійсними немає.

Разом з тим, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються. Аналогічні правові позиції міститяться в Постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 по справі №6-511цс15 та від 02.12.2015 у справі №6-1341цс15.

Відповідно до п. 6.12 Договору позики підписанням цього договору позики позичальник засвідчила, що повідомлена позикодавцем у встановленій законом формі про всі умови, передбачені ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також про всі інші умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до чинного законодавства України.

Враховуючи наведене та подані суду докази, відсутні підстави для визнання недійсним п. 1.1.1.2 договору позики №97 від 30.11.2021, у задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне.

Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

15.02.2024 року між ТОВ «Факторинг Партнерс» та АО «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги №15-02/2024. Згідно витягу з акту №1 про надання юридичної допомоги від 22.02.2024 року адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» надало ТОВ «Факторинг Партнерс» правничу допомогу по цивільній справі за позовом ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вартість правничої допомоги, згідно детального опису наданих послуг, становить 9000,00 грн. В цілому, зміст наведених стороною позивача послуг адвоката відповідає предмету спору, а тому визнається судом обґрунтованим.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, те, що позов задоволено, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, а також, враховує принцип розумності та справедливості.

Враховуючи наведене, а також положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає вимоги позивача щодо розподілу судових витрат такими, що підлягають до задоволення, а тому слід стягнути з відповідача в користь позивача 9000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги. Заперечення представника позивача за зустрічною позовною заявою в цій частині не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч. 1, та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача за первісним позовом понесені ним судові витрати - судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Судові витрати за зустрічним позовом покласти на позивача за зустрічним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,280,282-289,354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Первісний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» суму заборгованості за договором від 30.11.2021 року №97 в розмірі 25742,52 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн. та суму 3028 грн. у відшкодування сплаченого при подачі позову судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Моняк Роман Васильович, до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» про визнання умов кредитного договору недійсним - відмовити повністю.

Судові витрати за зустрічним позовом покласти на позивача за зустрічним позовом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Позивач: ТзОВ «Факторинг Партнерс», 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 01.11.2024.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В.Логойда