П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2024 року

м. Рівне

Справа № 572/2714/24

Провадження № 22-ц/4815/975/24

Головуючий у Сарненському районному суді

Рівненської області: суддя Ведяніна Т.О.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено

25 червня 2024 року в м. Сарни Рівненської області

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 25 червня 2024 року у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за послуги з розподілу природного газу,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року в суд звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (далі - ТОВ "Газорозподільні мережі України") через свого представника адвоката Міщенка М.І. з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за послуги з розподілу природного газу та стягнення сплаченого судового збору.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 25 червня 2024 року ТОВ "Газорозподільні мережі України" відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за послуги з розподілу природного газу.

На ухвалу суду ТОВ "Газорозподільні мережі України" подано апеляційну скаргу, де вказувалося про свою незгоду з постановленою ухвалою, оскільки вважає, що вона прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалося, що ТОВ "Газорозподільні мережі України" з 01 січня 2024 року є єдиним оператором ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі підключені до цих газорозподільних систем) на території Рівненської області. Оператором ГРМ на території Рівненської області на підставі ліцензії з 01 січня 2024 року є Рівненська філія ТОВ "Газорозподільні мережі України", а споживачем послуг з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , якому присвоєно номер особового рахунку НОМЕР_1 та присвоєно ЕІС-код № 56ХМ1А. Споживач фактично споживає природний газ, що обґрунтовано свідчить про існування між сторонами договірних правовідносин, оформлених шляхом приєдання побутового споживача до Типового договору розподілу природного газу. Акцептування боржинком договору про розподіл природного газу, а, отже, і факт приєднання побутового споживача до умов зазначеного договору відбулось шляхом вчинення ним дій, які полягають у щомісячному споживанні різних об`ємів природного газу, що підтверджується зміною показань газового лічильника за адресою споживача по особовому рахунку № НОМЕР_1 та вбачається з розрахунку місячної вартості послуги розподілу природного газу споживачу.

Оскільки після введення в дію постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) та Кодексу ГРМ, споживач продовжив отримувати послуги з постачання природного газу та відповідно отримував і послуги з розподілу природного газу до об`єкта газопостачання, з заявою про припинення розподілу природного газу на його об`єкт не звертався, чим фактично приєднався до умов публічного договору розподілу природного газу. Однак він систематично не сплачував вартість отриманих ним послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість перед оператором газорозподільної системи на території Рівненської області. При цьому покликалося на положення п. 3, п. 4, п. 7 гл. 3 розділу VI Кодексу ГРМ та правові позиції Верховного Суду.

З наведених підстав ТОВ "Газорозподільні мережі України" просить оскаржувану ухвалу скасувати.

ОСОБА_1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, хоча про це було роз'яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 13 серпня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, з урахуванням викладеного апеляційна скарга ТОВ "Газорозподільні мережі України" підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ця заява не відповідає вимогам ч. 3 ст. 163 ЦПК України, а саме до неї не було долучено письмового договору про надання послуг з розподілу природного газу. При цьому саму обставину фактичного споживання боржником наданих послуг слід доводити у справі, що має розглядатись в порядку позовного, а не наказного провадження.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути виданий, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованост. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Стаття 163 ЦПК України містить вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу, недодержання яких, як передбачено ч. 1 ст. 165 ЦПК України, є безумовною підставою для відмови у видачі судового наказу.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (у тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (ч. 3 ст. 163 ЦПК України).

Наказне провадження - один із видів проваджень цивільного судочинства, у якому без розгляду справи по суті на підставі безспірних вимог та доказів, поданих заявником, видається судовий наказ, згідно з яким з боржника стягуються грошові кошти.

Одними з характерних ознак наказного провадження є його спрощена процесуальна форма, оскільки на нього не поширюються принципи гласності та змагальності; не може бути пред`явлено зустрічний позов; урізана модель стадійності цивільного процесу: немає попереднього судового засідання, судового розгляду справи по суті; сторони не повідомляються про видачу судового наказу; судовий наказ видається за відсутності сторін та видача судового наказу здійснюється лише на підставі безспірних письмових доказів поданих заявником.

З матеріалів справи встановлено, що ТОВ "Газорозподільні мережі України", звертаючись із заявою про видачу судового наказу, просило видати судовий наказ про стягнення із боржника ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу у розмірі 5 281,20 гривень та стягнення сплаченого судового збору.

До заяви про видачу судового наказу ТОВ "Газорозподільні мережі України" долучено такі документи: копію акту № розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін від 03 квітня 2024 року; копію вимоги до ОСОБА_1 про оплату заборгованості від 16 квітня 2024 року; копію акту перевірки стану пломб газового лічильника від 26 квітня 2024 року; фотокопію газового лічильника; копію відомості обходу абонента за 02 лютого 2024 року та 25 квітня 2024 року; розрахунок суми заборгованості за послуги розподілу природного газу перед Рівненською філією ТОВ "Газорозподільні мережі України" від 20 червня 2024 року; копію довіреності від 09 квітня 2024 року якою ТОВ "Газорозподільні мережі України" уповноважує адвоката Міщенка М.І. представляти інтереси товариства у суді; платіжна інструкція від 18 червня 2024 року № 1437 про сплату судового збору (а.с. 1-14).

Абзацом першим пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодексу ГРМ), затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494, передбачено, що договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Згідно із абз. першим пункту 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному вебсайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або у друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Відповідно до пункту сьомого глави третьої розділу VI Кодексу газорозподільних систем, фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу ( акцептування договору ) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема, повернення підписаної заяви-приєднання, оплати рахунку Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідно до пункту 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Типовий договір розподілу природного газу затверджено постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498.

Згідно із п. 1.3. Типового договору розподілу природного газу цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Заява-приєднання - письмова заява-приєднання Споживача до умов цього Договору, складена відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем, що містить персоніфіковані дані щодо Споживача та його об`єкта та є невід`ємною частиною цього Договору (абз. 4 п. 1.4. Типового договору розподілу природного).

З долученого до заяви про видачу судового наказу розрахунку суми заборгованості за послуги розподілу природного газу перед Рівненською філією ТОВ "Газорозподільні мережі України" від 20 червня 2024 року вбачається, що цей розрахунок складено відносно боржника ОСОБА_1 . Адреса об`єкта: АДРЕСА_1 , ЕІС код 56ХМ1А, особовий рахунок: НОМЕР_1 . Також зазначено: період виникнення заборгованості (помісячно з січня по червень 2024 року); обсяг замовленої потужності кожного місяця - 476,30; тариф. грн./м.куб. кожного місяця 1,848; нараховано, грн. кожного місяця 880,20; сума заборгованості, яка за період з 01 січня 2024 року по 20 червня 2024 року складає 5281 гривня 21 копійка (а. с. 7).

Між тим, всупереч вимогам ч. 3 ст. 163 ЦПК України ТОВ "Газорозподільні мережі України" до заяви про видачу судового наказу не додано копію підписаного сторонами договору, укладеного між заявником та боржником, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості. Також не додано підписаної боржником заяви-приєднання відповідно до Типового договору постачання газу побутовим споживачам в паперовому чи електронному вигляді. Крім того, у розрахунку суми заборгованості за послуги розподілу природного газу перед Рівненською філією ТОВ "Газорозподільні мережі України" від 20 червня 2024 року відсутні дані про щомісячне фактичне споживання природного газу боржником на підтвердження безспірності заборгованості ОСОБА_1 . Разом з цим, на переконання апеляційного суду, нарахування заборгованості за послуги розподілу природного газу ОСОБА_1 виключно з обсягів замовленої потужності, як це відображено у вказаному розрахунку суми заборгованості, не може бути доказом безспірності заборгованості.

Посилання заявника на положення п. 3, п. 4, п. 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ не можуть бути враховані колегією суддів, оскільки подання копії договору, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості є імперативною вимогою цивільного процесуального законодавства.

Аргументи апеляційної скарги щодо постанов Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі №591/4825/20, від 14 вересня 2022 року у справі №717/341/21 та постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №161/11800/19 не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки у зазначених справах вирішено спір у позовному, а не у наказному провадженні, тому вказані правові висновки Верховного Суду не підлягають до застосування в даній справі.

В даному випадку визначальним для правильного застосування норм процесуального законодавства та можливості розгляду справи за правилами наказного провадження, яке законодавець відокремив від інших видів провадження у цивільних справах, і видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, є саме наявність укладеного між сторонами в письмовій (електронній) формі договору та долучення його копії до заяви про видачу судового наказу, а не фактичне існування договірних відносин.

Тому колегія суддів вважає, що факт отримання послуг боржником та розмір визначеної заявником заборгованості не є безспірним і має доводитись в порядку позовного провадження. Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтовного висновку про відмову у видачі судового наказу.

Підставою для залишення оскаржуваного судового рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" залишити без задоволення, а ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 25 червня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

С.С. Шимків