Справа № 148/1368/24
Провадження № 22-ц/801/1655/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 рокуСправа № 148/1368/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач),

суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу № 148/1368/24 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Структурної одиниці «Тульчинські електричні мережі» Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 14.06.2024, постановлену у складі судді Саламаха О. В. в приміщенні суду в м. Тульчин, -

в с т а н о в и в :

11.06.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (вх. № 5638/24) до Структурної одиниці «Тульчинські електричні мережі» Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» (далі СО «Тульчинські ЕМ» АТ «Вінницяобленерго») про відшкодування моральної шкоди, в якому, посилаючись на положення статей 16, 23, 1167, 1168 ЦК України, просила стягнути з СО «Тульчинські ЕМ» АТ «Вінницяобленерго» на її користь моральну шкоду в сумі 581270 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та являється споживачем електричної енергії згідно договору Ту-№ 225201 від 6.11.2014 для забезпечення електроживлення об`єкта, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

21.02.2023 представниками оператора системи АТ «Вінницяобленерго» СО «Тульчинські ЕМ» проведена технічна перевiрка вимірювального комплексу за адресою АДРЕСА_1 та складено акт про порушення № 4381 від 21.02.2023.

Відповідно до протоколу № 59 від 22.02.2024 засідання комісії СО «Тульчинські ЕМ» АТ «Вінницяобленерго» з розгляду акту про порушення № 4381 від 21.02.2023 враховуючи висновки експертизи № 23-1888 та № 23-1888/2 трасологічного експертного дослідження приладу обліку електроенергії та пломб, комісія вирішила скасувати нарахування по акту про порушення ПРРЕЕ.

Внаслідок неправомірних дій працівників СО «Тульчинські ЕМ» АТ «Вінницяобленерго» позивачу було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у безпідставному складанні акта про порушення № 4381 від 21.02.2023, підміни директором АТ «Вінницяобленерго» документа наданого ДП «Укрметртестстандарт» листа від 2.06.2023 № 100-12/13 на лист № 100-12/45 від 2.06.2023, чим сфальсифіковано висновок експерта ОНДІСЕ № 23-1888 за 2023, приховуванням директором СО «Тульчинські ЕМ» АТ «Вінницяобленерго» від позивача та членів комісії, що розглядають акти про порушення офіційного документа висновку експерта ОНДІСЕ № 23-1888/2.

З приводу складання акту по порушення № 4381 від 21.02.2023 батько позивача висказав нарікання чоловіку позивача з приводу купленого ним «неякісного» електричного лічильника, звинувативши його у складанні акта про порушення. В сім`ї позивача зчинилась сварка між батьком позивача та її чоловіком, вони перестали розмовляти, мама позивача заступилась за зятя. На фоні цього скандалу у матері позивача виникла нервозність, дратівливість, порушення сну. Через неправомірні рішення та дії відповідача членам сім`ї позивача завдано душевних страждань, що призвели до смерті матері позивача. Загальний розмір моральної шкоди оцінено позивачем в розмір 581270 грн.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 14.06.2024 у відкритті провадження відмовлено з підстав, передбачених пунктом першим частини першої статті 186 ЦПК України.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу (вх № 6504 від 26.06.2024), в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що предметом позовних вимог є відшкодування моральної шкоди, а тому зазначена справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання сторони не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Позивачем подана заява про розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та СО «Тульчинські ЕМ» АТ «Вінницяобленерго» укладено договір № 225201 від 6.11.2014 для забезпечення електроживлення об`єкта, який фактично є правочином у сфері господарської діяльності, а тому спори щодо виконання цього договору повинні вирішуватися саме господарським судом за встановленою законом підсудністю.

Колегія суддів такий висновок суду першої інстанції вважає помилковим з огляду на наступне.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.

Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18.

ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, з цивільних і земельних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (пункт 1 частини першої статті 15).

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (постанова ВП ВС від 15.09.2020 по справі № 469/1044/17).

Разом з тим відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Зі змісту позовних вимог убачається, що фізична особа звернулася за захистом своїх немайнових прав. З огляду на суб`єктний склад спору, предмет позову та характер спірних правовідносин вбачається, що зазначений спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки позивач звернулася до суду, як фізична особа про відшкодування моральної шкоди.

Суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу дійшов помилкового висновку про те, що спір у даній справі виник між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та СО «Тульчинські ЕМ» АТ «Вінницяобленерго» щодо виконання договору № 225201 від 6.11.2014 для забезпечення електроживлення об`єкта, який фактично є правочином у сфері господарської діяльності, а тому зазначений спір підсудний саме господарському суду, оскільки предметом спору є вимоги про відшкодування моральної шкоди на підставі положень статей 16, 23, 1167, 1168 ЦК України, а не виходячи з умов договору Ту-№ 225201 від 6.11.2014.

Враховуючи суб`єктивний склад сторін (фізична особа (позивач) та юридична особа (відповідач)), предмет спору (відшкодування моральної шкоди), колегія суддів вважає, що спір у даній справі стосується приватноправових відносин позивача і є цивільно-правовим способом захисту права позивача, а тому підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов помилково висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, аргументи апеляційної скарги заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права, без наявності на то правових підстав, а справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1 - 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Щодо розподілу судових витрат.

З урахуванням вимог статті 141 ЦПК України відповідно до яких, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, апеляційний суд не вбачає підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, оскільки судом апеляційної інстанції справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 14.06.2024 у даній справі скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський