ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/5785/20 Головуючий суддя І інстанції Петрова Н. М.
Провадження № 22-ц/818/2591/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, пов`язаних із застосуванням Закону України «Про захист прав споживачів»
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 02 травня 2024 року, по цивільній справі №642/5785/20, за заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за виключними обставинами у справі № 642/5785/20 за позовом ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємець (далі по тексту ФОП) ОСОБА_2 05.03.2024 звернулась до Ленінського районного суду м. Харкова із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами у справі № 642/5785/20 за позовом ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 про захист прав споживачів.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16.02.2022 по справі № 642/5785/20 згаданий позов ОСОБА_3 було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача грошові кошти у розмірі 3999,00 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. та судовий збір на користь держави у розмірі 992,40 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 19.07.2023 апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16.02.2022 залишено без змін.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04.11.2023 у задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

22 листопада 2023 року Другий сенат Конституційного Суду України у справі №3-88/2021 (209/21, 47/22, 77/23, 188/23) виніс рішення №10-р(ІІ)/2023, яким визнав таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), пункти 1, 5 частини шостої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Заявник вважає, що при відкритті провадження у вищевказаній цивільній справі № 642/5785/20 суд першої інстанції помилково визначив порядок її розгляду та враховував лише ціну позову на підставі положень пункту 1 частини 4 та пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України, внаслідок чого вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, аргументуючи своє рішення малозначністю. Вказаним рішенням Конституційного Суду України було визнано неконституційною норма п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, яка визначала малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Внаслідок визнання неконституційною вказаної норми був відсутній належний критерій для віднесення справи до малозначних, тому її справу № 642/5785/20 суду необхідно було розглядати за правилами загального позовного провадження, а не спрощеного.

Заявник вважає, що розгляд даної справи за позовом ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 про захист прав споживачів позов в порядку спрощеного позовного провадження є порушенням норм процесуального права і є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухваленням нового судового рішення судами апеляційної інстанції (п. 7 ч. 3. ст. 376 ДПК України) та судом касаційної інстанції (п.2 ч. 3 ст. 411 ЦПК України). За аналогією закону наявна обов`язкова підстава для скасування рішення суду першої інстанції по даній справі, а саме розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Посилаючись на вказані обставини, відповідач ФОП ОСОБА_2 просила за виключними обставинами скасувати рішення Ленінського районного суду м. Харкова у справі №642/5785/20 від 16.02.2022, та розглянути справу в порядку загального позовного провадження, позовну заяву ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів залишити без задоволення.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 02 травня 2024 року у задоволенні заяви ФОП ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за виключними обставинами відмовлено.

Суд покликався на те, що за рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року норми п.п. 1, 5 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дотепер є чинними та втратять чинність лише 22 травня 2024 року, а тому відсутні підстави для перегляду рішення суду у зазначеній справі за виключними обставинами.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить ухвалу скасувати, та задовольнити заяву ФОП ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за виключними обставинами, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції за правилами загального провадження для зміни мотивів ухваленого рішення.

Скарга мотивована тим, що внаслідок відмови у задоволення клопотання про відкладення розгляду справи вона була позбавлена свого права висловити свою позицію щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції від 16.02.2022 в частині, яка стосується особисто її.

Вказує, що погоджується з позицією ФОП ОСОБА_2 , що розгляд справи в порядку спрощеного провадження, а не в порядку загального позовного провадження, призвів до низки помилок, наслідком яких є помилково прийняте рішення в частині мотивів, якими керувався суд.

Зауважує, що суд першої інстанції в порушення приписів ч.3 ст.51 ЦПК України незаконно залучив ФОП ОСОБА_1 у якості співвідповідача у справі. Біль того, всупереч поданого клопотання суд першої інстанції не розпочав розгляд справи спочатку, як це передбачено нормами ч.4 ст.51 ЦПК України.

Низка процесуальних порушень стали причиною того, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо неї, суд виходив не з переконання у їх необґрунтованості, а також незаконності залучення її у якості співвідповідача, а як вже зазначалось вище, у відсутності позовних вимог щодо неї.

Вважає, що ухвала є незаконно. Оскільки подане нею клопотання про відкладення розгляду справи залишено без задоволення безпідставно, заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами подана у зв`язку з визнанням норм, які стали підставою для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, неконституційним. Тобто справа мала б розглядатись за правилами загального позовного провадження, отже наявна обов`язкова підстава для скасування рішення суду першої інстанції по даній справі, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368, 372 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про судове засідання, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказаним вимогам оскаржене судове рішення відповідає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з тими мотивами, з яких суд першої інстанції відмовив у перегляді рішення суду за виключними обставинами.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтями 4, 5 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Перегляд рішень, постанов або ухвал за нововиявленими або виключними обставинами є особливим видом провадження в цивільному судочинстві. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Підстави для перегляду судового рішення за виключними обставинами визначені у частині третій статті 423 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

За приписами частини 1 статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

За змістом цього припису за виключними, так само, як і за нововиявленими, обставинами можна переглянути рішення суду, що набрало законної сили.

Судом встановлено, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16.02.2022 по справі №642/5785/20 позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь позивача грошові кошти у розмірі 3999,00 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. та судовий збір на користь держави у розмірі 992,40 грн. В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 відмовлено (том 2, а.с.46-48).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 19.07.2023 апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 16.02.2022 залишено без змін (том 2, а.с.241-247).

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04.11.2023 у задоволені заяви представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Лаленкова С.М. про ухвалення додаткового рішення відмовлено (том 2, а.с. 104-108).

Заява про перегляд згаданого рішення суду першої інстанції мотивована тим, що рішенням Конституційного Суду України від 22.11.2023 року встановлена неконституційність п.1,5 ч.6 ст.19 ЦПК України, на яку суд покликався при визначення спрощеного порядку розгляду справи, а тому згадане рішення суду від 22.12.2023 року по справі №335/7105/23 підлягає перегляду у зв`язку з виключними обставинами згідно п.1 ч.3 ст.423 ЦПК України.

Заявниця також апелює до порушення конституційного принципу верховенства права, на захист права споживача, що в результаті судом було прийнято рішення без повного і всебічного з`ясування всіх обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які можуть бути досліджені в судовому засіданні тільки в загальному провадженні.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Частиною ч.2 ст.152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічна норма міститься у ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», крім цього, у ст. 97 цього Закону визначено, що Конституційний Суд України у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.

Згідно рішення № 10-р (ІІ) 2023 Другого сенату Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року у справі за конституційними скаргами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 часини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України у справі №3-88/2021 (209/21, 47/22, 77/23, 188/23) визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України; визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), пункти 1,5 частини шостої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України; пункти 1,5 частини шостої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, визнані неконституційними, утрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Також у вказаному Рішенні Конституційний Суд України зазначив: «За частиною другою статті 152 Конституції України та статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі норми, визнані неконституційними, утрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Установивши невідповідність Конституції України (неконституційність) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19 ЦПК, Конституційний Суд України задля забезпечення ефективності здійснення цивільного судочинства та надання Верховній Раді України строку на внесення змін до Кодексу вважав за потрібне відтермінувати втрату чинності цими приписами. Конституційний суд вирішив, що Верховна Рада України має привести нормативне регулювання, установлене пунктами 1, 5 частини шостої статті 19 Кодексу, що визнані неконституційними, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

З огляду на вищевказані норми матеріального та цивільного процесуального права суд першої інстанції правильно виснував, що визнані неконституційними норми ст. 19 ЦПК України втратили силу через шість місяців після проголошення вказаного рішення КС України, тобто з 22 травня 2024 року, а тому на день визначення судом першої інстанції спрощеного порядку розгляду справи № 642/5785/20 ця норма ЦПК України була чинною, а отже - відсутні підстави для перегляду рішення суду у зазначеній справі за виключними обставинами.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 18.11.2020 року у справі № 4819/49/19 (провадження № 13-76зво20) зазначила, що аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення.

Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак, продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ.

Тобто, рішення КСУ поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього.

Водночас, чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення. Встановлена КСУ неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

Отже, у даному випадку як нормами права, так і рішенням КС України було чітко визначено, що на день розгляду вказаної цивільної справи № 642/5785/20 діяла норма ст. 19 ЦПК України у попередній редакції, внаслідок цього заявниця мала можливість належним чином визначити свою процесуальну поведінку та за рахунок реалізації своїх процесуальних прав, визначених у ст.ст. 43, 83 ЦПК України подати відповідні докази до суду та у змагальному процесі доводити свої заперечення проти позову.

Доводи скарги, які стосуються законності рішення суду по суті спору, який був розглянутий у справі № 642/5785/20, виходять поза межі предмету апеляційного оскарження у даній справі, відмови у перегляді рішення суду за нововиявленими обставинами, тому відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України колегія суддів їх не розглядає. Такі аргументи скарги за своїм змістом є аргументами апеляційної та касаційної скарги на згадане рішення суду першої інстанції по справі № 642/5785/20, а тому виходять поза межі даного апеляційного провадження.

В цілому доводи заявника, викладені як в її заяві про перегляд судових рішень за виключними обставинами, так і в апеляційній скарзі відображають її незгоду з правильністю висновків судів першої та апеляційної інстанцій по суті спору й не свідчать про існування законодавчо визначених підстав для скасування судових рішень у порядку перегляду за виключними обставинами.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 02 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 03 грудня 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді колегія Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук