Справа № 331/5367/19
Провадження № 2/331/2104/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

за участю секретаря Мироненко О.В.

представника позивача- ОСОБА_1

відповідача- ОСОБА_2

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 06.12.2019 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за центральне водопостачання і водовідведення в сумі 17 879, 24 гривень.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2020 по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2024 заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2020 року у цивільній справі 331/5367/19 за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасоване та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

У вступному слові представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову.

Відповідач в задоволенні позовних вимог просив відмовити, вказавши, що між ним та Комунальним підприємством «Водоканал» відсутні договірні правовідносини, позивач є юридичною особою приватного права , крім того, вважає, що позивачем не надано беззаперечних доказів наявності заборгованості. Також, позивач просив в задоволенні позову відмовити через пропуск позивачем строку позовної давності.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є споживач - фізична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу, та виконавець. Виконавцем послуг з централізованого водопостачання та послуг з централізованого водовідведення для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що проводить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Розпорядженням виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів №1375 від 03.09.93 року «Про створення та державну реєстрацію комунального підприємства «Водоканал» (далі Розпорядження №1375) було створено державне комунальне підприємство «Водоканал» (в подальшому реорганізовано в комунальне підприємство «Водоканал» на підставі розпорядження Запорізького міського голови №1025р. від 10.06.2002р.).

Відповідно до статутних документів, основним видом діяльності комунального підприємства «Водоканал» є забезпечення безперебійного постачання населенню, підприємствам, організаціям м. Запоріжжя й області питної води та водовідведення, тому заявник в силу закону є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення.

Комунальне підприємство «Водоканал» (далі - КП «Водоканал») є правонаступником майнових прав та обов`язків Державного комунального підприємства «Водоканал» відповідно до 1.1 Статуту КП «Водоканал».

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 23.05.1984 року по теперішній час, що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, а відтак відповідач є споживачем послуг КП «Водоканал» за вказаною адресою.

Позивачем заявлено до стягнення суму заборгованості в розмірі 17 879,24 гривень, на підтвердження чого надано відповідний розрахунок заборгованості за період з червня 2010 року по жовтень 2019 року.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

У статті 67 Житлового кодексу України закріплено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Приписами частини четвертої статті 23 та частини третьої статті 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що послуги з централізованого водопостачання/водовідведення надаються згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання/водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Разом з цим, Верховний Суд України у своїй постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зазначив про те, що не дивлячись на те, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Разом з цим, такому праву споживача прямо відповідає його обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16.

Отже, суд вважає встановленим той факт, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно з якими позивач надавав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідач був зобов`язаний сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Зважаючи на наведене, суд вважає, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості є допустимим доказом, який підтверджує наявність у ОСОБА_2 заборгованості перед КП «Водоканал» за період з 01.06.2010 року по 31.10.2019 року в сумі 17 879, 24 гривень.

Щодо наданої відповідачем заяви про пропуск позивачем строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту ( ст. 267 ЦК України).

Враховуючи встановлені судом обставини щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з вимогою про захист свого порушеного права , з відповідача підлягає стягненню заборгованість в межах строку позовної давності за період з 01.12.2016 року по 31.10.2019 року в сумі 7207 гривень 00 копійки, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнувши хз відповідача судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 774 гривень 34 копійки.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 263, 265 , 279ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Водоканал» (місце знаходження: м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 61, ) заборгованість за період з 01.12.2016 року по 31.10.2019 року в сумі 7207 гривень 00 копійки, а також судовий збір у сумі 774 гривень 34 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Повний текст судового рішення складений 07 серпня 2024 року.

Суддя: О. Є. Жукова