Справа № 161/4659/24
Провадження № 2/161/2106/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі судових засідань Новак Л.В.,

за участю позивача (через ВКЗ) ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом адвоката Носкова Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук Віра Федорівна, про визнання договору частково недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання договору частково недійсним.

Позов обґрунтовує тим, що 17.07.2007 ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального кругу Волинської області Ващук В.Ф., зареєстрований в реєстрі за №2655.

Однак, ОСОБА_1 не погоджується зі змістом даного договору в частині проведення розрахунків між сторонами, оскільки вказує, що фактично розрахунку не було проведено та оцінка вказаної квартири є завищеною та не відповідає дійсності.

Просить суд визнати пункт 2.1. Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , що укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук В.Ф. 17.07.2007 року та зареєстрований в реєстрі за №2655 недійсним в частині визначення оцінки вартості зазначеної квартири та проведення розрахунків між сторонами.

Ухвалою судді від 13.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

03.04.2024 від Приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук В.Ф. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого, остання заперечила заявлені позовні вимоги, вказавши, що підтверджується факт обізнаності ОСОБА_1 про вчинення ним правочину у вигляді договору купівлі-продажу від 17.07.2007 року, враховуючи той факт що ОСОБА_1 має повну цивільну дієздатність, а тому перебіг позовної давності міг розпочатись та відповідно закінчитись у наступні часові рамки: Початок 17.07.2007 року та останній день звернення до суду - 19.07.2010; Початок 11.05.2011 року та останній день звернення до суду - 11.05.2014;Початок 12.12.2011 року та останній день звернення до суду - 12.12.2014;Початок 13.07.2018 року та останній день звернення до суду - 13.07.2021. Зважаючи на вищевикладене, вказує, що наведені у заяві обставини є підставою для відмови у позові, а позов є необґрунтований та такий що не відповідає фактичним обставинам справи. 18.07.2007 року спільною заявою гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (позивача) підтверджено проведення повних розрахунків за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.04.2024 позов в частині позовних вимог до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук Віри Федорівни - залишено без розгляду та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук Віру Федорівну.

30.04.2024 від представника позивача адвоката Носкова О.М. надійшла відповідь на відзив, обґрунтована тим, що саме зі змісту постанови Луцької окружної прокуратури від 19.12.2023 про закриття кримінального провадження №0000205 від 20.06.2018 було встановлено, що стосовно ОСОБА_1 було скоєно вищезазначені шахрайські дії, що слугувало зверненням до суду з вказаним позовом. Вказує, що позивач дізнався про свої порушені права внаслідок шахрайських дій та саме з цієї дати 19.12.2023 слід обраховувати перебіг позовної давності.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2024 залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.09.2024 змінено процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

В судовому засіданні позивач через ВКЗ ОСОБА_1 та його представник - адвокат Носков О.М. позов підтримали, просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_4 просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук В.Ф. в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши в судовому засіданні письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд на підставі ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що 17.07.2007 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріально округу Ващук В.Ф. було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, що знаходить за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між продавцями ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та покупцем ОСОБА_1 , зареєстровано в реєстрі під №2222385 (а.с.5-7).

Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки від 10.07.2007, ринкова вартість квартири за адресою АДРЕСА_1 становить 349 653 грн, що еквівалентно 69 239 дол. США (Том 1 а.с.8).

З витягу з Державного реєстру правочинів вбачається, що 17 липня 2007 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (реєстровий №2655 за 2007 рік), посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ващук В.Ф. (Том 1 а.с.10-12).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2013 року задоволено позов ОСОБА_1 до ВАТ «Волиньрибгосп» про стягнення заборгованості по заробітній платі, ухвалено зобов`язати ВАТ «Волиньрибгосп» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату відповідно до п. 3.1 контракту за час роботи на посаді головного рибовода за період роботи з 03 серпня 2005 року по 2011 рік включно в розмірі 313 081,39 гривень (Том 1 а. с. 13-14).

12.07.2007 року ОСОБА_3 та КП «Волинське бюро технічної інвентаризації» підписали договір на виконання робіт та термінове замовлення №Л-10686 (Том 1 а.с.16).

09.12.2017 року було завершено досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000457 від 27.12.2012 року (Том 1 а.с.36).

Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000278 ст.278, ч.5 ст.27, ч.2 ст. 192, ч.3 ст.358 КК України ОСОБА_7 обвинувачується за вищезазначеним фактом та ОСОБА_8 №0000280 за правовою кваліфікацією ч.1 ст.358 КК України (Том 1 а.с.37-40).

Згідно ухвали Луцького міськрайонного суду від 10.01.2024 у справі №161/21923/23 скаргу потерпілої ОСОБА_4 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження задоволено, постанову старшого слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області Ткачука Г.Є. від 01.12.2023 про закриття кримінального провадження №0000457 від 04.12.2012 за ст. 190 ч.4, ст.27 ч.5 ст.190 ч.4, ст.384 ч.1, ст.364 ч.2, ст.384 ч.1, ст.366 ч.2, ст.190 ч.4, ст.364 ч.1 (чинна до 04.06.2014), ст.356, ст.384 ч.1, ст.366 ч.2, ст.190 ч.2, ст.366 ч.2, ст.384 ч.1, ст.185 ч.2, ст.192 ч.2, ст.366 ч.1, ст.366 ч.2, ст.191 ч.5, ст.212 ч.2, ст.185 ч.3, ст.367 ч.1, ст.364 ч.1, ст.173 ч.1, ст.185 ч.2, ст.191 ч.4, ст.185 ч.2, ст.384 ч.2, ст.185 ч.3, ст.190 ч.4, ст.358 ч.1, ст.366 ч.1, ст.382 ч.1, ст.384 ч.2, ст.364 ч.2, ст.358 ч.3, ст.358 ч.2, ст.191 ч.5, ст.396 ч.1 КК України скасовано (Том 1 а.с.41).

17.07.2007 між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/1101/74/36902. Відповідно до умов даного договору банком надано позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом -53 800,00 доларів США (Том 1 а.с.83-88).

Між банком та ОСОБА_1 17.07.2007 року укладено договір іпотеки. Предметом договору іпотеки є нерухоме майно: двокімнатна квартира АДРЕСА_2 , яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ващук В.Ф 17.07.2007 за реєстраційним номером №2655 (Том 1 а.с.88-90).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.07.2013 у справі №161/6950/13-ц в задоволенні позову ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей Луцької міської ради, до Першого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції, Приватного підприємства «Нива В.Ш.», ОСОБА_10 про визнання недійсним правочину -- протоколу про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна відмовлено (Том 1 а.с.95-96).

Постановою Апеляційного суду Волинської області від 05.08.2013 вищевказане рішення суду у справі №161/6950/13-ц залишено без змін (Том 1 а.с.97-98).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.12.2012 у справі №0308/12227/12 в задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», відділ опіки та піклування служби у справах дітей Луцької міської ради, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_10 про визнання недійсним договору іпотеки, який укладений 17 липня 2007 року між Волинською обласною дирекцією Відкритого акціонерного товариства (ПАТ) «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 відмолено (Том 1 а.с.99-100).

Постановою Апеляційного суду Волинської області від 21.01.2013 вищевказане рішення у справі №0308/12227/12 скасовано, в задоволенні позову відмовлено (Том 1 а.с.101-102).

Постановою Прокуратури Волинської області від 13.07.2018, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000205 від 20.06.2018 за підозрою ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у зв`язку з смертю підозрюваного (Том 1 а.с.104).

Згідно відповіді Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області від 25.04.2024 №107аз/50/02-2024, досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 20.06.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000205 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України триває (Том 1 а.с.158).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.08.2022 у справі № 161/10035/22, скаргу ОСОБА_1 на постанову прокурора відділу прокуратури Волинської області Шевчука В.М. від 13.07.2018 року про закриття кримінального провадження №0000205 від 20.06.2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, задоволено та скасовано постанову прокурора відділу прокуратури Волинської області Шевчука В.М. від 13.07.2018 року про закриття кримінального провадження №0000205 від 20.06.2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України (Том 1 а.с.211-212).

Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду від 30.09.2024 у справі №161/15898/24 скаргу потерпілої ОСОБА_4 задоволено, постанову слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області Петрушина В.А. про закриття кримінального провадження №0000457 від 04.12.2012 в частині епізодів №0000056, №0000677, №0000678, №0000036, №0004147 за ч.ч.1, 2 ст.212, ч.1 ст.209, ч.1 ст.222 КК України скасовано (Том 2 а.с.44).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він працював з ОСОБА_1 В 2007 році був в квартирі по АДРЕСА_1 , на прохання ОСОБА_1 проводив ремонтні роботи в квартирі.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів/

За правилами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, захисту у судовому порядку підлягає порушене, невизнане або оспорюване право.

Судом встановлено, що позивач оспорює дійсність договору купівлі-продажу, а саме пункт 2.1. Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , в частині визначення оцінки вартості зазначеної квартири та проведення розрахунків між сторонами.

Просить застосувати загальні наслідки недійсності правочину зі спеціальними наслідками недійсності правочину вчиненого під впливом обману згідно ст. 230 ЦК.

Звертаючись до суду та обґрунтовуючи підстави позову в цій частині позивач не надав належних та допустимих доказів, обмежився самим посиланням на те що розрахунок між ними не проводився та оцінка зазначеної квартири є завищеною та не відповідає дійсності.

Згідно п.2.1 даного договору вбачається наступне: «сторони домовилися, що вартість предмета договору - відчужуваної квартири, становить 349656 гривень, які покупець зобов`язується передати готівкою у строк до 20 липня 2007 року».

Згідно п.2.3. вказано що ринкова вартість квартири, відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 12.07.2007 року за №15210094 становить 349 656 гривень.

З умов вказаного договору вбачається, що вартість предмета договору (п.2.1) не витікає і ринкової вартості встановленої КП «ВО БТІ», вартість визначалася за домовленістю сторін, крім того, вказана оцінка позивачем не оспорювалася та не визнавалася недійсною.

В договорі іпотеки від 17.07.2007 року, п. 1.3 зазначено, що заставна вартість предмета іпотеки (квартири) визначається сторонами в сумі 349 656,00 грн (а.с.88).

Щодо факту проведення повного розрахунку, то слід вказати, що 18.07.2007 року спільною заявою гр.. ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (позивача) підтверджено проведення повних розрахунків за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , що на підставі власного волевиявлення сторін документально підтверджується факт проведення повного розрахунку та виконання договору.

Крім того, слід зазначити, що, з моменту посвідчення як договору так і заяви про проведення повних розрахунків за договором пройшло уже майже 17 років.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно статті 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом даних норм закону доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

З урахуванням вищевказаного, приводячи в позові складний ланцюг обставин, цивільних і кримінальних справ, підстав для визнання договору купівлі-продажу квартири позивач не зазначив, не надав доказів, що права позивача укладеним Договором купівлі-продажу спірної квартири були порушені.

Верховний Суд у своєму рішенні зазначає, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ст.3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із ч.ч.2 та 3 ст.13 ЦК при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (у тому числі вироку).

Суд також враховує, що відповідно до ст.42 Закону України « Про нотаріат» та п.п.1.11 п.1 глави 2 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, нотаріус посвідчує відповідний договір лише за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна, визначеної суб`єктом оціночної діяльності.

За змістом ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За змістом п.20 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

В постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 753/10863/16-ц викладено правовий висновок про те, що за змістом ст. 230 ЦК України правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 489/3570/16-ц аналіз ст. 230 ЦК України дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення; тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які вона повинна була зробити (зокрема умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення тощо).

В постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 910/18600/19 вказано, що при вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 230 ЦК України суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту обману. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину. Отже, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

В оспорюваному договорі купівлі-продажу нотаріусом роз`яснено сторонам вимоги законодавства щодо змісту та правових наслідків правочину. Сторони підтверджують, що цей Договір не носить характеру фіктивної та удаваної угоди (п.5.6).

Оцінюючи надані суду докази в сукупності, суд приходить до висновку, що кожен з них окремо та в сукупності не доводять факту застосування до позивача обману з боку відповідача чи з боку третьої особи при підписанні договору купівлі-продажу.

Також, показання свідка не містять даних, на підставі яких суд міг би встановити обставини, про які зазначені у позові.

З огляду на зазначене, позивач не спростував у встановленому законом порядку презумпцію правомірності правочину та не виконав встановленого процесуальним законом обов`язку доведення обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, зокрема не довів вчинення правочину під впливом обману.

При цьому матеріали справи також не містять відомостей про звернення позивача з приводу порушення його прав саме в момент укладення оспорюваного правочину.

Суд акцентує увагу, що позивач був ознайомлений з умовами договору, всіма істотними обставинами, розумів зміст і суть оспорюваного правочину та його наслідки, погодився з ними, що підтверджується його особистим підписом, тобто, сторони досягли згоди з усіх істотних умов спірного правочину, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

З урахуванням того, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача. суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі

Відповідно до ст.141 ЦПК України, при відмові у задоволенні позову судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову адвоката Носкова Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук Віра Федорівна, про визнання договору частково недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук Віра Федорівна, адреса: АДРЕСА_6 .

Повне судове рішення складено 02.12.2024.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області А.В. Олексюк