Справа № 354/345/18
Провадження № 2/354/24/24
У Х В А Л А

04 грудня 2024 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі головуючої судді Ваврійчук Т.Л., за участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 - адвоката Герцева Вадима Олександровича про відвід судді у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення та стягнення грошових коштів та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору підряду з будівництва від 20.04.2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області перебуває цивільна справа за вищевказаним позовом.

Ухвалою суду від 26.04.2024 року провадження у даній справі було зупинене до залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 30.10.2024 року провадження у даній справі було поновлено та призначено її до судового розгляду.

Ухвалою суду від 18.11.2024 року витребувано у приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Кузнєцової Н.М. належно завірену копію матеріалів спадкової справи №45/2024 від 01.04.2024 року, заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

04.12.2024 року представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_5 - адвокат Герцев В.О. подав через підсистему «Електронний суд» заяву про відвід головуючої судді у справі. В обґрунтування даної заяви зазначено, що згідно матеріалів справи позивачка за первісним позовом ОСОБА_2 після подачі позовної заяви від 18.04.2018 року тричі змінювала позовні вимоги шляхом подачі «заяви про збільшення позовних вимог» від 25.05.2018 року, «заяви про збільшення позовних вимог» від 25.06.2019 та заяви про зміну предмета позову від 20.04.2023 року. Оскільки серед вимог первісної позовної заяви від 18.04.2018 року не було жодних грошових вимог, тому наступні дві заяви «про збільшення розміру позовних вимог» від 25.05.2018 та 25.06.2019 були названі позивачкою саме так, щоб приховати їх дійсний зміст, а саме те, що відбувається зміна предмета позову. Шляхом порівняння початкового змісту позовної заяви від 18.04.2018 року, зі змістом наступних трьох заяв встановлено, що предмет позову був повністю змінений, а вимоги, які містились в позовній заяві від 18.04.2018 року, в остаточній редакції позову відсутні. В порушення вимог ст.ст.5, 175 ЦПК України відповідачка не вказує чому вона не може застосувати передбачені ЦК України способи захисту, а застосовує спосіб захисту прав та інтересів, який не передбачений ст.16 ЦК України. Після неодноразових змін предмету позову ОСОБА_2 намагається стягнути з відповідача кошти у сумі 65500 євро, не беручи до уваги те, що законом для стягнення коштів передбачений відповідний спосіб захисту- примусове виконання обов`язку в натурі. Проте очевидним є те, що процесуальні недоліки позовної заяви та неодноразова зміна позовних вимог зумовлені відсутністю у позивача відповідних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Зазначені грубі та непоодинокі недоліки позовної заяви ОСОБА_2 суд залишив поза увагою, допустив порушення вимог ст.3 ЦПК України при прийнятті до розгляду заяви про зміну предмету позову від 20.04.2023 року після закриття підготовчого провадження у справі за відсутності відповідних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на подання вказаної заяви, чим також порушив приписи ст.49 ЦПК України та принцип змагальності. Також судом не було розглянуте клопотання ОСОБА_3 про витребування оригіналу спірного договору підряду з будівництва, який позивачкою за первісним позовом не надано. Зазначена кількість процесуальних порушень, свідчить про вчинення відповідних процесуальних дій на користь позивача за первісним позовом та викликає недовіру та сумнів у неупередженості та об`єктивності суду, що є підставою для відводу головуючої судді відповідно до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України.

При вирішенні заяви про відвід суд виходить з наступного.

Підстави для відводу судді визначені статтями 36,37 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу(самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу(самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу-ч.2 ст.36 ЦПК України.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, виявлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляду справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення.

У відповідності до ч.2 ст.39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Частиною третьою ст.39 ЦПК України передбачено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

У відповідності до положень ч.ч.1-3 ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Частиною сьомою ст.40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід вирішується невідкладно. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.8 ст.40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його прав та обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до вимог ст.15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Згідно з приписами п.2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року), суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Відповідно до положень п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Положення ст.ст.36,37 ЦПК України визначають вичерпний перелік підстав для відводу(самовідводу) та перебувають у логічному взаємозв`язку з нормами Бангалорських принципів поведінки суддів.

Оскільки заява представника відповідачки за первісним позовом про відвід судді не підпадає під дію пунктів 1-4 ч.1 ст.36, ст.37 ЦПК України та подана на підставі п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України на відповідача покладений обов`язок доведення обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, з посиланням на конкретні обставини, які мають бути підтверджені відповідними доказами.

Разом з тим, у поданій заяві про відвід судді не наведено та не надано жодного доказу існування обставин, які б свідчили про те, що головуюча суддя у справі прямо чи побічно заінтересована у результаті розгляду справи та викликали реальний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді в контексті статей 36 та 37 ЦПК України та норм Бангалорських принципів поведінки суддів, а всі доводи відповідачки зводяться фактично до незгоди із процесуальними рішеннями судді.

При цьому суд звертає увагу на те, що всупереч вимог ч.3 ст.39 ЦПК України зазначена заява подана із пропуском законодавчо визначеного строку, встановленого для заявлення відводів на стадії судового розгляду справи, без наведення будь-яких підстав для обґрунтування причин пропуску вказаного строку, оскільки представництво інтересів ОСОБА_1 у ході розгляду даної справи на постійній основі здійснював адвокат Гуменюк Б.С., а зміна представника сторони не свідчить про її необізнаність із існуючими обставинами та не може слугувати поважною причиною пропуску строку подання заяви про відвід.

Із врахуванням вищенаведеного, проаналізувавши подану заяву про відвід та її мотиви, враховуючи те, що представником відповідача пропущено визначений ч.3 ст.39 ЦПК України строк на подання заяви про відвід та не наведено підстав, передбачених ст.ст. 36,37 ЦПК України для відводу судді, а незгода із процесуальним рішенням судді не може слугувати підставою для його відводу, суд приходить до висновку, про необґрунтованість заявленого відводу.

Враховуючи те, що заява про відвід судді надійшла 03.12.2024 року, а наступне судове засідання у вказаній справі призначене на 09.12.2024 року, тобто дана заява подана раніше, як за три робочі дні до наступного судового засідання, вирішення питання про відвід судді слід передати для вирішення іншому судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою ст.33 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 36, 37, 40, 258, 260 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати необгрунтованою заяву представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 - адвоката Герцев Вадима Олександровича, про відвід судді у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення та стягнення грошових коштів та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору підряду з будівництва від 20.04.2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Заяву представника відповідача відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 - адвоката Герцев Вадима Олександровича про відвід судді - передати в канцелярію суду для визначення судді в порядку встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України для вирішення заяви про відвід.

Ухвала набирає законної сили з моменту ї підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Тетяна ВАВРІЙЧУК