Провадження № 2/369/393/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Херенковій К.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/16049/21 за позовом ОСОБА_1 до Боярської об`єднаної територіальної громади Київської області, третя особа - приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, про визнання права на спадщину та встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Боярської об`єднаної територіальної громади Київської області про визнання права на спадщину та встановлення факту родинних відносин.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_2 , яка була рідною сестрою її померлого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рідних у неї крім позивача нікого не було, а отже остання є єдиним спадкоємцем. Після смерті батька позивач продовжувала спілкуватися з тіткою, передавати їй речі та продукти для належного забезпечення життєдіяльності. В 2020 році позивачу стало відомо про смерть тітки. Через запровадженні на території України карантинні обмеження позивач була позбавлена можливості у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори.

Позивач вже зверталася до суду з заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини, однак її заяву було залишено без розгляду внаслідок наявності спору про право. Заповіту померла не залишала, а отже позивач є єдиним спадкоємцем. Родинні стосунки з померлою вважає за можливе підтвердити за допомогою пояснень свідків. Рішенням від 27 листопада 2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області визнав спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , відумерлою.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що її право на успадкування майна після смерті тітки може бути поновлення шляхом подання цього позову, в зв`язку з чим просить суд:

1.визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що належало ОСОБА_2 , а саме на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 площею 27,3 кв. м;

2.встановити факт родинних відносин як племінниці та тітки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2023 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

У відзиві на позовну заяву Боярська міська рада Київської області посилається на те, що після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, проте спадкова справа не відкривалася. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2020 року у справі № 369/12462/20 визнано спадщину після смерті ОСОБА_2 відумерлою. 31 травня 2021 року було проведено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру,, яка входила до складу спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_2 . За таких умов відповідач вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, відповідач переконаний, що наведені позивачем причини пропуску строку на прийняття спадщини необґрунтовані належним чином та неповажні. Крім того, на переконання відповідача позивач обрала неналежний спосіб захисту з огляду на те, що спірна квартира вже набута органом місцевого самоврядування у власність в порядку визнання спадщини відумерлою.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 травня 2024 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду.

В судове засідання ОСОБА_1 та її представник не з`явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до вимог частини першої, третьої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У зв`язку з неявкою сторін в силу частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд встановив, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

За змістом копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 взяла прізвище ОСОБА_8 .

За змістом копії свідоцтва про народження № НОМЕР_3 , виданого 07 березня 1935 року, ОСОБА_5 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_9 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 .

23 листопада 2018 року ГУ НП у Київській області зареєструвало повідомлення про смерть ОСОБА_2 , про що в ЄРДР зареєстровані відомості за № 0006695.

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру віл 11 грудня 1997 року, зареєстрованого в реєстровій книзі № 2 за реєстровим номером 160/19, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 .

Рішенням від 27 листопада 2020 року у справі № 369/12462/20 Києво-Святошинський районний суд Київської області визнав відумерлою спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , до складу якої входила квартира АДРЕСА_1 .

31 травня 2021 року зареєстровано право комунальної власності за територіальною громадою міста Боярка в особі Боярської міської ради Київської області на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 03 червня 2021 року у справі № 348/49/21 Вільшанський районний суд Кіровоградської області залишив без розгляду заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Так за змістом статті 16 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є, зокрема, визнання права.

Відповідно до статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилається на те, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті своєї тітки ОСОБА_2 , правовстановлюючих документів, на підставі яких можливо встановити факт родинних відносин зі спадкодавцем вона не має, з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 у встановлений законом шестимісячний строк не зверталася.

У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 205/4311/14 зазначено, що визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Отже, визначальним та пріоритетним для вирішення питання про визнання права власності в порядку спадкування є результат дослідження обставини щодо обґрунтованості факту родинних відносин позивача ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_2 .

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Отже, встановлення факту родинних відносин необхідне позивачу для вирішення питання про визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно, яке за життя спадкодавця належало йому на праві приватної власності.

Так на підставі доказів в матеріалах справи суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 та онукою ОСОБА_5 , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про народження.

Згідно з приписами статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до приписів статей 1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Відповідно до статті 82 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом архівної довідки в матеріалах справи відсутні відомості про факт народження ОСОБА_2 . По-батькові спадкодавця співпадає з іменем діда позивача ОСОБА_3 , водночас такі докази не є достатніми для підтвердження факту родинних відносин між ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 .

Суд бере до уваги також доводи позивача з приводу того, що вона не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З врахуванням зазначеного суд дійшов висновку про недоведеність позовної вимоги про встановлення факту родинних відносин, оскільки позбавлений на підставі припущень та недостатніх доказів вважати доведеним певний юридичний факт.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В ході судового розгляду встановлено, що право власності на квартиру, щодо якої заявлено позовну вимогу, в порядку визнання спадщини відумерлою, зареєстроване за Боярською міською радою, отже зазначена особа є належним відповідачем у спорі оскільки станом на час звернення з позовом неправомірно за твердженнями позивача володіє зазначеним нерухомим майном.

Водночас, для набуття в судовому порядку необхідного кола прав та обов`язків для порушення питання щодо визнання права власності на нерухоме майно позивач зобов`язаний володіти достатньою правосуб`єктністю.

Аналіз приписів статті 392 ЦК України свідчить, що така правосуб`єктність полягає у набутті у позасудовому порядку позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

У цій справі позивач вважає, що має потенційну можливість набуття права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 як єдиний спадкоємець.

З огляду на те, що ОСОБА_1 не довела факт спорідненості з ОСОБА_2 у належний спосіб, то у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності теж належить відмовити.

Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Боярської об`єднаної територіальної громади Київської області, третя особа - приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, про визнання права на спадщину та встановлення факту родинних відносин.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. О. Фінагеєва