Справа № 715/2567/24
Провадження № 2-о/715/322/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року селище Глибока

Суддя Глибоцького районного суд Чернівецької області Маковійчук Ю.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи орган опіки і піклування виконавчого комітету Кам`янецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, другий відділ ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою, просить встановити факт, що вона здійснює самостійне виховання та фінансове утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому посилається на те, що встановлення вказаного факту їй необхідний для звільнення з військової служби та отримання державної соціальної допомоги як одинокої матері.

Ознайомившись із матеріалами заяви, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження з наступних підстав.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право. Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Як вбачається з матеріалів заяви заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання нею, матір`ю малолітньої дитини. При цьому посилається на те, що батько дитини ОСОБА_3 не здійснює виховання та не бере участь в утриманні дитини. Тобто заява фактично за своїм змістом є вимогою про позбавлення батька батьківських прав з підстав ухилення від виконання ним своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Чинним Цивільним процесуальним кодексом України для такої категорії справи визначено порядок розгляду справи у порядку загального/спрощеного позовного провадження (стаття 274 Сімейного кодексу України).

За положеннями Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину та утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Тобто, законодавством України покладено обов`язок як на батька так і на матір щодо, зокрема, виховання та утримання дитини.

Відповідно, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухилення його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

При цьому, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати будь-яким актом факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні.

Такий факт/обставини можуть бути встановлені за рішенням суду виключно в разі вирішення питання, зокрема, про позбавлення особи батьківських прав, стягнення аліментів.

Отже, захист порушених прав у зв`язку з невиконанням, не прийняттям участі одним із батьків у вихованні дитини, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом.

Законом України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закон передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них.

Тому за неналежне виконання обов`язку щодо виховання дітей, передбачена відповідальність.

Зазначені заявником обставини дають суду підстави вважати, що вимога заявника фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав батьків дитини, які закріплені в Сімейному кодексі України. Такими до прикладу можуть бути право батьків на визначення місця проживання дитини, а такий спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; право матері чи батька на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у випадку, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, стягнення аліментів тощо.

Також, суд звертає увагу на те, що заявниця в заяві просила встановити факт самостійного виховання дитини без участі батька з метою оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги та звільнення з військової служби.

Так, порядок отримання соціальної допомоги визначено відповідними нормативно-правовими актами залежно від виду соціальної допомоги.

Державна соціальна допомога призначається у встановленому законом порядку та відноситься до компетенції відповідних органів державної влади як суб`єктів владних повноважень, які реалізують державну політику у сфері соціального захисту населення.

Кабінет Міністрів України постановою від 27 грудня 2001 року №1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» затвердив відповідний Порядок, який визначає умови призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми.

Крім того, вимоги ОСОБА_1 пов`язані із доведенням наявності підстав для її звільнення з військової служби, які за своїм предметом та можливими правовими наслідками пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, а отже не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства. Вказане випливає з висновків до яких дійшла колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду (рішення від 22.03.2023 року, справа № 290/289/22ц).

З огляду на зміст заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, заявниця прагне встановити у суді факт для отримання у майбутньому соціальних пільг та гарантій та для звільнення з військової служби, однак, заявниця не наводить жодних доказів того, що будь-яка із заінтересованих осіб порушує, не визнає чи оспорює її права, як відсутні докази і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорення.

Отже, вимога про встановлення факту того, що заявник самостійно виховує та утримує дитину, не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника. Вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про оскарження відповідних дій чи рішень в цивільному чи адміністративному порядку, а не в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, вимоги заявника про встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст.ст.293, 315 ЦПК України.

Як вбачається з ч. 4 ст. 315ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що заявниці слід відмовити у відкритті провадження по справі в порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви та доданих до неї документів вбачається спір про право, який розглядається в судовому порядку за правилами позовного провадження.

Керуючись ст. ст.315, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя -

постановив:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи орган опіки і піклування виконавчого комітету Кам`янецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

Роз`яснити заявнику право звернення до суду за вирішенням спору в порядку позовного провадження.

Згідно ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: