Справа № 135/233/24
Провадження № 2/135/147/24
РІШЕННЯ

іменем України

09.08.2024 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судових засідань Безпалько С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ладижині Вінницької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1. Виклад позиції позивача.

22 лютого 2024 року представник позивача ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо зменшення розміру аліментів, в якому просить:

- зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2023 року на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , 2016 року народження, з 1/5 частини всіх видів заробітку до 1/6 частини;

- зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі судового наказу Гайсинського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2023 року на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , 2020 року народження, з 1/4 частини всіх видів заробітку до 1/6 частини;

- стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 в рівних частинах судові витрати в розмірі 6 000 грн, пов`язані з наданням правової допомоги.

На обґрунтування позову вказує, що він з 25 червня 2016 року по 7 травня 2018 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , від якого мають спільну дитину ОСОБА_5 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі судового наказу Ладижинського міського суду Вінницької області від 20 квітня 2018 року з ОСОБА_1 стягувалися аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку. Рішенням Ладижинського міського суду від 7 травня 2018 року шлюб було розірвано. Рішенням цього ж суду від 11 жовтня 2023 року розмір аліментів було зменшено з 1/4 до 1/5 частини доходів.

З березня 2022 року по січень 2024 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 75 913 грн 35 коп., що накопичилася під час його служби в ЗСУ внаслідок мобілізації.

Крім того, ОСОБА_1 з 3 жовтня 2019 року по січень 2024 року перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , від якого вони мають спільну дитину ОСОБА_6 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно з судовим наказом Гайсинського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2023 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку.

Згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААГ № 365283 від 12 червня 2023 року ОСОБА_1 визнаний інвалідом першої групи "А" безтерміново. Причина інвалідності травма, отримана під час захисту Батьківщини, що призвела до захворювання по зору. ОСОБА_1 потребує постійного догляду та допомоги. Через це він позбавлений можливості працювати і отримувати дохід від роботи. Його єдиним джерелом доходу є пенсія як інваліда війни 1 групи.

У період з 30 березня 2023 року по 24 квітня 2023 року позивач проходив стаціонарне лікування. Згідно з консультативним висновком офтальмолога № 1 від 14 лютого 2024 року у ОСОБА_1 спостерігається повна втрата зору та ряд ускладнень, пов`язаних з травмою очей, що потребують лікування та медичного обстеження.

Позивач вважає, що з моменту винесення судових рішень про стягнення аліментів його стан здоров`я суттєво погіршився, що призвело до погіршення його матеріального стану. Через травму очей він втратив можливість працювати та отримувати заробітну плату. Окрім того, він має значну заборгованість по аліментах, яку необхідно сплатити на користь ОСОБА_2 .

За таких умов ОСОБА_1 опинився у скрутному матеріальному становищі, оскільки на лікування та забезпечення себе необхідним йому залишається лише близько 25-30% його доходу (пенсії). Цієї суми недостатньо для забезпечення базових потреб людини з обмеженими фізичними можливостями, які значно більші, ніж у фізично здорової людини.

Позивач вважає, що зменшення розміру аліментів до 1/6 частини доходів на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що складатиме загалом 1/3 частину від всього доходу на двох дітей, відповідатиме вимогам Сімейного кодексу України щодо розміру аліментів на неповнолітніх дітей.

2. Виклад позиції відповідача ОСОБА_2 .

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі через їх необґрунтованість і безпідставність. Окрім цього, просила стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 витрати на надання правничої допомоги.

На обґрунтування своїх заперечень зазначила, що з березня 2022 року по теперішній час позивач не виконує свої обов`язки зі щомісячної сплати аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , 2016 року народження, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 75 913 грн 35 коп. на січень 2024 року. Представник відповідача наголошує, що заборгованість виникла через безвідповідальне ставлення позивача до своїх зобов`язань, оскільки, отримуючи грошове забезпечення та додаткові винагороди, позивач не повідомив державну виконавчу службу про адресу проходження військової служби та жодного разу не здійснив грошовий переказ на утримання сина добровільно. Окрім того, при винесенні рішення від 11 жовтня 2023 року про зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/5 частки, суд уже врахував такі обставини, як встановлення позивачу 1 групи інвалідності, його стан здоров`я, розмір пенсії, який у вересні становив 20 930 грн, у тому числі 2 093 грн державної соціальної допомоги на догляд інвалідів І групи, а також факт перебування на утриманні іншої дитини ОСОБА_6 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від моменту винесення рішення судом до подання даного позову минуло лише 4 місяці, при цьому матеріальний та сімейний стан позивача суттєво не змінився. Представник відповідача також зазначає, що з 7 травня 2018 року позивач не цікавиться життям дитини, не бере участі в її вихованні, а через подання цього позову намагається звільнитися і від її утримання.

Позивач відповіді на відзив не подавав.

3. Виклад позиції відповідача ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі через їх необґрунтованість. Окрім того, просила стягнути з позивача на свою користь витрати на правничу допомогу.

На обґрунтування своїх заперечень зазначила, що матеріальне становище позивача, навпаки, покращилося (йому призначено військову пенсію по інвалідності; він отримав одноразову грошову допомогу в розмірі 1 073 600 грн, завдяки якій має можливість лікуватися; офіційно працевлаштований на ТОВ «Вінницька птахофабрика» і йому щомісячно виплачується заробітна плата; доказів погіршення матеріального стану не надав). Відсутні докази призначення позивачу дороговартісного лікування: він перебував на лікуванні недовгий час, призначені препарати є недорогими, більшість з них розраховані на один місяць, на даний час позивач лікування не проходить. Позивач, як учасник бойових дій, має право на безкоштовне лікування і можливість лікуватися за рахунок держави. Разом з тим відповідачка висловлює сумніви щодо потреби позивача в постійній сторонній допомозі та надає відеозапис, на якому видно, що позивач пересувається без сторонньої допомоги на території АЗС у нічний час, у населеному пункті, розташованому за 40 км від його місця проживання.

Також відповідачка зазначає, що позивач, як особа з інвалідністю в результаті бойових дій, має право на безоплатне лікування, протезування, санаторно-курортне лікування, пільги на оплату житлово-комунальних послуг та інші послуги. Водночас син ОСОБА_6 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_2 , має незадовільний стан здоров`я і є дуже хворобливою дитиною, яка неодноразово зверталася за медичною допомогою і перебувала на лікуванні. На підтвердження цього відповідачка надає численні консультативні висновки щодо стану здоров`я дитини.

Також відповідачка вказує, що загальна сума аліментів на двох дітей не перевищує 50% від доходу позивача, тому, на її думку, таке стягнення не порушує його прав і не ставить його у скрутне матеріальне становище.

Позивач відповіді на відзив не подавав.

ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду.

Ухвалою суду від 23.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

12.03.2024 представником відповідача ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву.

14.03.2024 відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву.

03.04.2024 судом здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження до розгляду за правилами загального провадження, призначено підготовче засідання.

29.04.2024 ухвалою суду за клопотання відповідача ОСОБА_3 витребувано докази про матеріальний стан позивача.

23.05.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та цивільну справу призначено до судового розгляду.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача - ОСОБА_4 у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені у позові обставини. 09.08.2024 подала до суду заяву, в якій просила продовжити розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача, підтверджуючи позовні вимоги у повному обсязі.

Представники відповідачів ОСОБА_2 - ОСОБА_7 та ОСОБА_3 - ОСОБА_8 у судовому засіданні повністю підтримали свої позиції, викладені у відзивах на позовну заяву. У поданих заявах від 09.08.2024 вони також просили продовжити розгляд справу за їхньої та відповідачів відсутності, а у задоволенні позову просили відмовити на підставах, викладених у відзивах.

Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності сторін відповідно до частини третьої статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи, що сторони скористалися своїми процесуальними правами та висловили свої позиції у позовних заявах і відзивах.

За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу 09.08.2024 за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Позивач надав копію паспорта громадянина України № НОМЕР_1 , виданого 12.10.2020 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця села Оляниця Тростянецького району Вінницької області (а.с. 5) для підтвердження своєї особи.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 видно, що дитина ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 (а.с. 10).

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 07.05.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 8-9).

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 11.10.2023 року було зменшено розмір аліментів, визначених за судовим наказом Ладижинського міського суду Вінницької області від 20.04.2018, які стягувалися з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 1/4 частини всіх видів його доходів на 1/5 частину всіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 21.11.2023 року (а.с. 11-14).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого державним виконавцем, ОСОБА_1 станом на січень 2024 року має сукупну заборгованість по аліментах у розмірі 75 913 грн 35 коп. (а.с. 15).

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 вбачається, що 03.10.2019 ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 , після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_10 » (а.с. 16).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 видно, що дитина ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 . Батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_3 (а.с. 17).

Згідно з судовим наказом Гайсинського районного суду Вінницької області від 30.11.2023 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються з 08.11.2023 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 18).

З 12.06.2023 ОСОБА_1 встановлено першу «А» групу інвалідності безтерміново; причина інвалідності травма, пов`язана із захистом Батьківщини; захворювання зору; потребує постійного стороннього догляду та допомоги, що підтверджується копією довідки МСЕК серії 12 ААГ №365283 (а.с. 19).

У виписному епікрізі із медичної карти стаціонарного хворого № 606 від 24.04.2023 описані наслідки отриманої ОСОБА_1 травми під час захисту Батьківщини, в т.ч. захворювання зору (а.с. 20-21).

14.02.2024 ОСОБА_1 отримав консультативне заключення офтальмолога, в якому описані наслідки травми, отриманої під час захисту Батьківщини, які стосуються захворювання зору, надані рекомендації з терапії та вказаний курс лікування (а.с. 22-24).

Згідно з довідкою, наданою Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області за період з 01.10.2023 по 30.04.2024, ОСОБА_1 перебуває на обліку у вказаному управлінні, і йому за вказаний період щомісячно нараховувалася пенсія по інвалідності у розмірі 20 930 грн (а.с. 108-109).

У відомостях з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу зазначено доходи ОСОБА_1 за період з 4 кварталу 2023 року по І квартал 2024 року. Зокрема, видно, що ОСОБА_1 постійно протягом зазначеного періоду отримував заробітну плату від Філії Переробного комплексу ТзОВ «Вінницька Птахофабрика»: жовтень 2023 року 7 817,85 грн; листопад 2023 року 7 817,85 грн; січень 2024 року 8 260,45 грн; лютий 2024 року 8 260,45 грн; березень 2024 року 8 260,45 грн. Крім того, за вказаний період ОСОБА_1 отримав дохід від БО «БФ МХП-громаді»: жовтень 2023 року 75 000 грн; січень 2024 року 75 000 грн (а.с. 143-144).

Стороною позивача підтверджений факт отримання ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 1 073 600 грн в зв`язку з визнанням його інвалідом 1 групи, яка пов`язана з пораненням отриманим в результаті бойових дій і захистом Батьківщини.

Згідно з консультативними висновками, виданими за період з 01.03.2022 по 30.09.2023, дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , неодноразово зверталася за медичною допомогою та перебувала на лікуванні (а.с. 69-76).

Наданий стороною відповідача ОСОБА_3 електронний доказ (відеозапис з АЗС), за допомогою якого вона намагається поставити під сумнів факт потреби ОСОБА_1 у постійному сторонньому догляді та допомозі, суд до уваги не бере, оскільки цей факт встановлено та підтверджено у передбачений законодавством спосіб висновком МСЕК.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі N 554/3355/20 (провадження N 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи видно, що позивач, обґрунтовуючи підстави позову щодо зменшення розміру аліментів, посилається на погіршення свого стану здоров`я. Зокрема, він стверджує, що через серйозну травму очей втратив можливість працювати та отримувати заробітну плату, що суттєво погіршило його матеріальне становище. Також він зазначає, що має значну заборгованість із сплати аліментів, яку необхідно погасити. На його думку, ці обставини ставлять його у важке матеріальне становище, оскільки на лікування та інші життєво необхідні витрати залишається лише близько 25%-30% його доходу (пенсії), що є недостатнім для забезпечення базових потреб, особливо для людини з інвалідністю.

Оцінюючи викладені доводи, суд доходить висновку, що обставини, на які посилається позивач, у контексті ст. 192 Сімейного кодексу України, не мають істотного значення для вирішення спору. Так, позивачем не було надано доказів зміни його майнового та сімейного стану після ухвалення рішення про зменшення розміру аліментів на одну дитину, а також судового наказу про стягнення аліментів на іншу дитину.

Захворювання позивача та призначення йому І групи інвалідності існували на момент ухвалення зазначених судових рішень, і належних доказів суттєвого погіршення стану здоров`я після цього позивач не надав, як і доказів, що ступінь захворювання позбавляє його можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Консультативне заключення офтальмолога, яке надано позивачем, описує наслідки отриманої ним травми, що стосуються захворювання зору, і відповідає даним, викладеним в епікризі медичної карти стаціонарного хворого № 606 від 24.04.2023. Проте, у цьому консультативному висновку не йдеться про повну втрату зору, як зазначено в позовній заяві. Отже, зазначене заключення лише підтверджує продовження існування захворювання, яке вже було підставою для встановлення інвалідності, та існувало на момент ухвалення вказаних судових рішень, і не є доказом суттєвого погіршення стану здоров`я. Окрім того, позивачем не надано жодних доказів, які б дали змогу суду оцінити розмір витрат на лікування, які, за його твердженням, є значними.

Суд також бере до уваги, що позивач, як особа з інвалідністю внаслідок бойових дій, відповідно до чинного законодавства має право на безоплатне лікування, протезування та санаторно-курортне лікування за рахунок держави. Тому доводи позивача, що ґрунтуються на факті інвалідності, не спростовують викладеного та не є винятковими обставинами, які могли б бути підставою для звільнення від сплати аліментів або зменшення їх розміру.

Щодо тверджень позивача про те, що єдиним його доходом є пенсія по інвалідності (щомісячний розмір якої становить 20 930 грн), то вони не відповідають дійсності. Суд встановив, що, окрім цієї пенсії, позивач щомісячно отримує заробітну плату від підприємства, на якому працював до своєї інвалідності (станом на березень 2024 року 8 260,45 грн). Також позивач періодично отримує дохід від благодійного фонду цього підприємства у розмірі 75 000 грн. Окрім того, позивач отримав одноразову грошову допомогу в розмірі 1 073 600 грн у зв`язку з визнанням його інвалідом 1 групи через поранення, отримане внаслідок бойових дій.

Щодо тверджень позивача про заборгованість із сплати аліментів (станом на січень 2024 року 75 913,35 грн), суд зазначає, що рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 11.10.2023 було встановлено наступне: позивач, будучи призваним на військову службу по мобілізації з 25.02.2022, отримував грошове забезпечення у військовій частині. Однак, із цього забезпечення аліменти не відраховувалися, і добровільно їх позивач не сплачував. Заборгованість утворилася до моменту отримання поранення, а не через настання складних життєвих обставин чи погіршення стану здоров`я.

Суд звертає увагу, що після отримання значної грошової допомоги (сума, яка в 14 разів перевищує розмір заборгованості), позивач не вжив заходів для погашення цієї заборгованості.

Інших обставин, які б доводили наявність підстав для зменшення розміру аліментів, позивач не навів. Окрім того, він не довів, що загальний сукупний розмір аліментів, які з нього стягуються, перевищує встановлений ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд бере до уваги, що аліменти є основним джерелом утримання дітей. Зменшення їхнього розміру без належного обґрунтування та доведення суттєвого погіршення матеріального становища позивача може негативно вплинути на рівень утримання малолітніх дітей, що суперечить їхнім інтересам та вимогам сімейного законодавства.

Таким чином, розмір аліментів, що стягується з позивача на утримання дітей, відповідає вимогам сімейного законодавства, і їх зменшення без доведення погіршення майнового стану позивача не забезпечить належний рівень утримання малолітніх дітей і суперечитиме їх інтересам.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При цьому, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, у достатньому обсязі для ухвалення рішення по суті, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Сторонами заявлено вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу сторонами подано належні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.

Суд вважає, що визначений сторонами до відшкодування гонорар, є спів мірним, обґрунтованим і пропорційним об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, відповідає критерію реальності.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

В даному випадку суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову. З огляду на це понесені відповідачами витрати на правничу допомогу слід покласти на позивача в повному обсязі. За таких обставин з позивача підлягають стягненню на користь кожного з відповідачів по 6000 грн понесених ними витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо судового збору.

Згідно вимог частин 1, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При зверненні до суду з означеним позовом судовий збір не сплачено, оскільки позивач звільнений від його сплати.

В даному випадку суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, а тому судовий збір слід компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 206, 229, 258, 259, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6000 (шість тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 6000 (шість тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Згідно зі статтями 273,354,355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення складено та підписано суддею 09 серпня 2024 року.

Суддя