Справа № 569/1491/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Білецькій А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, -

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування звернувся ОСОБА_1 .

Посилається на те, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якого залишилося спадкове майно. Згідно заповіту все своє майно ОСОБА_3 заповів ОСОБА_4 , яка є матір`ю позивача. Від ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Скоромної Ю.А. надійшла заява про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 і нотаріусом була відкрита спадкова справа. Однак ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, не встигнувши отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 . Також заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 подала його донька ОСОБА_2 як спадкоємець за законом. Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , який прийняв спадщину у встановленому законом порядку. У ОСОБА_1 , крім іншого, також виникло право на спадкове майно ОСОБА_4 , яке вона прийняла після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку з чим видача ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину по закону на обов`язкову частку у спадщині на майно померлого ОСОБА_3 порушує право власності ОСОБА_1 на спадкове майно. Підставою для ухилення ОСОБА_2 від спадкування є ненадання допомоги ОСОБА_3 у період перебування його в безпорадному стані через похилий вік, хворобу та каліцтво. Оскільки померлий ОСОБА_3 потребував догляду, мати позивача з 2012 року проживала в будинку АДРЕСА_1 . Фактично відповідач за своїм батьком не доглядала та не надавала йому допомоги. До самої смерті мати позивача доглядала ОСОБА_3 , спільно з ним проживала у житловому будинку, вела повністю домогосподарство та надавала інші постійну і необхідну допомогу, здійснила його поховання.

На підставі вищенаведеного позивач просить суд усунути відповідача ОСОБА_2 від спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 .

У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Дем`яненко Л.П. позов підтримують в повному обсязі просять його задовольнити з викладених підстав.

Представник відповідача адвокат Рудик В.Р. проти позову заперечив та пояснив, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті своєї матері ОСОБА_4 і ніякого відношення до спадщини покійного ОСОБА_3 не має. Він не є спадкоємцем після смерті останнього. Тому звертатися із позовом з відповідним питанням до суду не має права, тобто він не являється по справі належним позивачем. На підставі викладеного представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України» § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 17 лютого 2022 року виконавчим комітетом Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області.

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) від 09 березня 2022 року №67692469, наявний зареєстрований заповіт від імені померлого, посвідчений ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області 15 червня 2016 року за реєстровим номером №914.

Згідно заповіту від 15 червня 2016 року ОСОБА_3 , народжений в селі Спорово Брестської області, Білорусія, ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області 11 січня 2000 року, РНОКПП за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_3 , діючи цілеспрямовано, свідомо, добровільно, розумно та на власний розсуд, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примусу як фізичного так і морального, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося, і взагалі все те, що на день його смерті буде належати йому і на що він за законом матиме право заповідає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ОСОБА_4 подала заяву про прийняття спадщини від 09 березня 2022 року приватному нотаріусу Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Скоромній Ю.А. та відкрито спадкову справу №8/2022.

31 жовтня 2022 року також звернулася з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_2 , донька померлого.

Постановою приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Скоромної Ю.А. від 16 грудня 2022 року індекс 131/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області 08 листопада 2023 року визнано протиправними дії приватного нотаріуса Скоромної Ю.А. щодо невидачі ОСОБА_2 , іпн. НОМЕР_4 свідоцтва про право на спадщину; скасовано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №131/02-31 від 16 грудня 2022 року видану приватним нотаріусом Скоромною Ю.А.

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 03 січня 2023 року, виданого Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 про що 03 січня 2023 року складено відповідний актовий запис №21.

ОСОБА_4 не встигла отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_4 , позивач по справі ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріусу Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Скоромної Ю.А. подавши заяву про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_6 є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті померлого ОСОБА_3 та в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку в спадщині як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця, оскільки на день смерті спадкодавця досягла встановленого законом пенсійного віку.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 1,2 та 4 ст. 10 ЦПК).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів України.

Правовідносини пов`язані із захистом права власності та спадкуванням врегульовані Цивільним кодексом України(Книга шоста). Також Законами України «Про нотаріат». Крім того, у судовій практиці застосовується Постанова Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008року «Про судову практику у справах про спадкування» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з положеннями статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.1224 ЦК України, встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, при цьому вказані обмеження стосуються всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частину у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Вирішення питання щодо усунення права на спадкування з підстав, передбачених ст.1224 ЦК України, можливо за умови , якщо таке право на спадкування існує.

Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Даною нормою чітко встановлено, що суб`єкти наступної черги спадкоємців одержують право на спадкування у разі усунення від права на спадкування суб`єктів попередньої черги. Таким чином, суб`єктам наступної черги спадкоємців і належить право вимоги (право позову) про усунення від права спадкування.

Дане право не виникає автоматично, а за певних умов, які передбачені ч.5 ст.1224 ЦК України, ч.2 ст.1259 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи позивач є сином померлої ОСОБА_4 , яка була спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 , яка не прийняла спадщину.

Таким чином усунення відповідача від спадкування не породжує для позивача пов`язаних із спадкуванням прав та обов`язків, а тому вона не може і ставити питання про усунення відповідача від спадкування.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги саме від спадкоємця-відповідача, за умови отримання її від інших осіб, чи мав цей спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі № 676/6852/17 (провадження № 61-17477св19), від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 205/5168/18 (провадження № 61-18878св19), від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18), від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18), від 01 лютого 2022 року у справі № 759/18917/17 (провадження № 61-12894св20), від 18 лютого 2022 року у справі № 756/415/21 (провадження № 61-18138в21).

Усунення відповідача від спадкування не породжує для позивача пов`язаних із спадкуванням прав та обов`язків, а тому він не може і ставити питання про усунення відповідача від спадкування.

Норм, які породжують у позивача право на спадкування в рахунок права на спадкування відповідача (норм, що встановлюють одержання права на спадкування, подібних ч.2 ст.1258 та ч.2 ст.1259 ЦК України) не має, а тому позов пред`явлено всупереч ч.1 ст.3 ЦПК України не захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів, а з метою позбавлення відповідача належного йому права (на спадкування).

Виходячи із дійсних обставин справи, позивачу слід відмовити в позові з тих підстав, що позивач ОСОБА_1 не є належним позивачем, що він не вправі ставити питання про усунення відповідача від спадкування і доводити в судовому порядку факти ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві і знаходження спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво (ч.5 ст.1224 ЦК України), показання допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 щодо обставин проживання спадкодавця та матері позивача ОСОБА_4 , його стану здоров`я, відносин із спадкоємцем, їх утримання тощо втрачають своє правове значення та не можуть підтверджувати позовні вимоги, які пред`явлені неналежним позивачем у даній категорії справ.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов