ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/2208/24 Провадження 2/636/1314/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Золотоверхої О.О.,

за участю секретаря судового засідання Зіник А.М.,

представника заявника - Антіхович В.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_2 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду за допомогою системи «Електронний суд» з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №4379783 від 26.05.2021 у розмірі 26037.00 грн. та судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 26.05.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» (URL: https://miloan.ua/), відповідачем було подано Заявку на отримання кредиту № 4379783. Дана заява знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua/. Таким чином, Відповідач уклав Договір про споживчий кредит № 4379783 від 26.05.2021 з ТОВ «МІЛОАН» та Відповідачу були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 6000 грн. 13.09.2021 р. згідно умов Договору відступлення прав вимоги № 07Т, ТОВ «МІЛОАН» було відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 4379783 від 26.05.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до Відповідача. Згідно Договору відступлення права вимоги сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 26037.00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6000грн.; заборгованість за відсотками - 19575грн.; заборгованість за комісійними винагородами - 462грн.; заборгованість за пенею - 0 грн. Позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором № 4379783 від 26.05.2021, у зв`язку з чим позивач просить стягнути на свою користь вищевказану суму.

Представник відповідача - ОСОБА_3 надала до суду відзив на позов, в якому просила у задоволенні позову відмовити, оскільки: позивачем не доведено ані існування веб-сайту, зазначеного у позові, ані реєстрації відповідача на вказаному сайті, ані отримання ним ідентифікатора для підписання електронного кредитного договору (факт підписання договору відповідач заперечує); позивачем не доведено факт перерахування відповідачу коштів (яким чином, на який рахунок кошти було нараховано, у долученій копії анкети-заяви інформація щодо рахунку позичальника не зазначена, банківські виписки по рахунку до суду не надано); доказів щодо підписання відповідачем умов надання кредиту до суду не надано; позивачем не доведено право переходу; до суми заборгованості включено комісійну винагороду, сформована з нікчемних положень договору.

Представник позивача Гайова А.С. надала відповідь на відзив, в якій зазначила, що як вже раніше зазначалося в позовній заяві, що 26.05.2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ «МІЛОАН» було підписано договір про споживчий кредит № 4379783, на підставі п. 1.1. якого Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, надати Позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а Позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Згідно п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 6 000,00 грн. у валюті: Українські гривні. Відповідно до п. 1.3. Договору кредит надається строком на 30 днів з 26.05.2021 (строк кредитування). Пунктом 1.4. Договору визначено, що термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 25.06.2021. Цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п. 6.1. Договору). Згідно п. 6.5 Договору, цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Одноразовий ідентифікатор, як і лог підпису Кредитора (логи (лог-файли) - містять інформацію про роботу сервера і зберігають в собі певні дії користувача або програми), зафіксовано у Кредитному договорі, переданому первісним кредитором Позивачу у pdf.форматі, проте є зашифрованим, у зв`язку із чим при стандартному завантаженні до електронного кабінету чи під час друку не відображається (проте у відповіді наявний малюнок мал.1, згідно якого договір підписано від імені кредитодавця: ОСОБА_5 , ТОВ «Мілоан» 26.05.2021 20:06 та відповідачем - ОСОБА_2 одноразовим ідентифікатором F83851 26.05.2021 20:07). ТОВ «МІЛОАН» є зареєстрованою у належному порядку фінансовою установою, що надає фінансові послуги, зокрема з кредитування, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи та свідоцтвом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та ліцензією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Відповідно до норм чинного законодавства ТОВ «МІЛОАН» на виконання умов Договору про споживчий кредит № 4379783 від 26.05.2021 перерахувало Відповідачу кредитні кошти на Картковий рахунок № НОМЕР_1 в сумі 6 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 47198849 від 26.05.2021, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Відповідно до п. 2.1. ч. 2 Договору кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок. Тобто, на рахунок, наданий Відповідачем для отримання кредитних коштів. Картковий рахунок: BIN: 473121; Платіжна система: VISA; Видана БАНКОМ: JSC CB PRIVATBANK; ТИП КАРТИ: DEBIT; КАТЕГОРІЯ КАРТИ: GOLD; КРАЇНА: UKRAINE. Позивачу невідомий номер картки, як і первісному кредитору. Повний номер картки вводиться Позичальником та автоматично зашифровується і зберігається у самій платіжній системі LiqPay, через яку здійснюються платежі. Тож, як доказ перерахування кредитних коштів Відповідачу Позивач надав копію платіжного доручення № 47198849 від 26.05.2021, що є первинним банківським документом, та підтверджує надання кредитних коштів Позивачем й отримання таких Відповідачем на зазначену ним платіжну картку, номер якої вказано у платіжному дорученні. Такі умови перерахування коштів було погоджено сторонами при укладенні договору. Зазначення номера картки замість номеру рахунку жодним чином не унеможливлює перерахування кредитних коштів Відповідачу. У платіжному дорученні відображається частина цифр платіжної картки, так як номер картки становить таємницю фінансової послуги. Платіжне доручення № 47198849 від 26.05.2021 містить усі необхідні для перерахування коштів реквізити сторін, дату здійснення операції, платіжну систему, чітке призначення платежу, у зв`язку із чим твердження представника Відповідача є голослівними та надуманими, не передбаченим нормами чинного законодавства, а отже, документ, наданий Позивачем до позовної заяви є достовірним, достатнім, належним та допустимим доказом перерахування кредитних коштів та отримання цих коштів Відповідачем. Якщо Відповідач не згодний з розрахунком заборгованості, наданим Позивачем чи ставить під сумнів правильність Розрахунку заборгованості, він має право замовити спеціальну експертизу для отримання відповідного висновку з метою подальшої подачі його на розгляд суду. Звертаємо увагу суду, що за весь період перебування права вимоги за вищезазначеним Договором у ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС», Позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до боржника. Відтак, Позивач лише просить суд стягнути із Відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором. Позичальник підписавши одноразовим ідентифікатором Договір про споживчий кредит № 4379783 від 26.05.2021 підтвердив, що до укладення Договору отримав проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами (у т. ч. викладеними у п. 6.3) та Правилами, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору, а отже доводи представника Відповідача, що Умовами та правилами надання банківських послуг не підписані Відповідачем є необґрунтованими та безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу суду. Щодо доводів представника Відповідача, що в матеріалах справи відсутні будь - які відомості про відступлення права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» по Договору про споживчий кредит № 4379783 від 26.05.2021 за Договором факторингу № 07Т від 13.09.2021. До позовної заяви було додано витяг з Додатку до Договору факторингу № 07Т від 13.09.2021, так як Реєстр боржників містить у собі інформацію, що становить таємницю фінансової послуги. Таким чином, у матеріалах справи наявні належні докази відступлення права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за Договором про споживчий кредит № 4379783 від 26.05.2021, а отже доводи представника Відповідач в цій частині також є необґрунтованими та безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу суду. Позивач надав усі наявні у нього докази на час подання позовної заяви до суду у можливому для нього форматі, який передбачено нормами чинного законодавства, а тому Позивач, посилаючись на норму закону та виходячи із суті спірних правовідносин вважає, що відсутні обґрунтовані сумніви щодо відповідності копій оригіналам. Оскільки Відповідач допустив прострочення платежів щодо повернення кредиту, процентів за користування грошовими коштами, тобто не виконав зобов`язання належним чином відповідно до умов договору кредиту, вищевказана заборгованість підлягає стягненню з нього на користь Позивача.

Від представника відповідача - ОСОБА_3 надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що з доводами зазначеними у відповіді на відзив відповідач не погоджується, з огляду на наступне. З урахуванням того, що у відповіді на відзив позивач фактично сам визнав відсутність у позивача у розпорядженні оригіналу кредитного договору, надавши скріншот договору про споживчий кредит №4379783, котрий не відповідає приєднаному до позову доказу. А саме - у відповіді на відзив зазначено підпис з датою в той час як у договорі, що йшов разом з позовом, дата відсутня. У відповідача наразі є обґрунтовані відомості про відсутність оригіналу такого договору. У відповіді на відзив (сторінка 4 другий абзац) зазначено, що договір існує у оригінальному PDF форматі. Відтак, з врахуванням того, що технологія електронних цифрових підписів передбачає можливість створення необмеженої кількості копій таких PDF файлів, а витребувати оригінал в електронному вигляді у PDF форматі шляхом надання або суду для приєднання до підсистеми "електронний суд", або суду і відповідачу на офіційну електронну пошту такого файлу у PDF форматі. У відповіді на відзив позивач вказує, що скрін-шот першої сторінки кредитного договору є достатнім підтвердженням укладення договірних зобов`язань. Кроім того, сума нарахованих відсотків не є адекватною та співрозмірною сумі кредиту у 6000 грн. і суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором. Враховуючи вищевикладене, проценти за користування кредитом не мають перевищувати 50% суми кредиту, що складає 6000 грн.* 50% = 3000 грн. Стосовно використання ОТП-пароля на який посилається відповідач, необхідно зазначити наступне: Позивачем жодним чином не доведено чи був у відповідача, на момент посвідчення договору телефон, чи відправлявся системою вказаний код, чи взагалі було згенеровано відповідний код, що означає в розумінні позивача «у більшості сучасних програм» - позивач повідомляє інформацію стосовно власної програми (програми кредитора) чи якоїсь іншої, що в розумінні позивача означає «канал залучення», які докази того, що зазначена позивачем IP-адреса працює і вона належить відповідачу. Тому просила у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача у позові, та у відзиві просив розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у повному обсязі, підтримав доводи, зазначені у відзиві на позов та запереченнях на відзив.

Відповідач та представник третьої особи до суду не з`явилися, про місце та час судового засідання повідомлялися своєчасно та належним чином. Від третьої особи пояснень на позовну заяву до суду не надходило.

Суд, розглянувши позов, вислухавши пояснення представника відповідача, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що до суду надано копію анкети-заяви №4379783 від 26.05.2021 (а.с.15) з наступними даними: сума кредиту - 6000.00 грн., валюта: українська гривня, строк кредиту - 30 днів - 2021-05-26, дата повернення кредиту: 2021-06-25, сума до повернення: 8037.00 грн., складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту - 462.00 грн. (одноразово за ставкою 7.70% від суми кредиту), проценти за користування кредитом - 1575.00 грн. (0.88 %від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування), позичальник: ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_2 , д.н. ІНФОРМАЦІЯ_2, стать чоловік, вік 41 рік, номер телефону НОМЕР_3 , е-мейл: ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначені дані документу, що посвідчує особу, адреса реєстрації, адреса проживання, освіта, соціальний статус, місце роботи, щомісячний дохід), дані контактної особи, надані позичальником згоди, процес оформлення та розгляду заяви 4379783, прийняття рішення, погоджені умови. Суд зазначає, що наданий документ не містить ознак підпису (ні електронного, ні власноручного, ні позичальника, ні кредитодавця).

До суду надано копію договору про споживчий кредит №4379783 від 26.05.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_6 (а.с.27-30), згідно якого відповідачу надаються грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 6000.00 грн. на 30 днів з 26.05.2021 по 26.06.2021 зі сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 462.00 грн. (7.70 % від суми кредиту одноразово), процентів за користування кредитом 1757.00 грн. (0.88% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування) під стандартну процентну ставку - 5.00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування; кошти надаються шляхом переказу на картковий рахунок. Договором передбачена можливість пролонгації строку кредитування: на пільгових умовах - в разі сплати позичальником комісії за управління та обслуговування кредиту та певної частки заборгованості; на стандартних (базових умовах - кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися коштами, проте не більше 60 днів (користування припиняється коли у позичальника відсутні заборгованість). Цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника; проект кредитного договору є пропозицією на укладення кредитного договору; приймаючи пропозицію позичальник погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами ( у т.ч. правилами, паспортом споживчого кредиту, графіком платежів). У договорі також передбачено права та обов`язки сторін, вирішення спорів та інші умови. При цьому суд зазначає, що з наданої копії не вбачається наявність підписів сторін (ні кредитодавця, ні позичальника, ні власноручних, ні електронних).

До копії договору додано копію графіку платежів (а.с.31), згідно якого станом на 25.06.2021 позичальник повинен був сплатити 6000.00 грн - суму кредиту, 1575.00 грн. - проценти за користування кредитом, 462.00 грн. - комісію за надання кредиту (загалом 8037.00 грн.). У вказаному документів також не вбачається наявність підписів сторін (ні кредитодавця, ні позичальника, ні власноручних, ні електронних).

Аналогічні договору умови кредиту вказані і у копії паспорта споживчого кредиту №4379783 б/д (а.с.31-32), в якому наявна примітка «Підпис споживача (електронний підпис одноразовим ідентифікатором), проте ні ПІБ, ні одноразового ідентифікатора не зазначено).

До суду надано копію платіжного доручення 47198849 від 26.05.2021 (а.с.36) щодо перерахування ОСОБА_7 на картку VISA НОМЕР_1 у розмірі 6000.00 грн. з наявними ознаками підпису (без зазначення ПІБ) та печатки ТОВ «Мілоан».

До суду надано копію договору факторингу №07Т від 13.01.2021 (а.с.49-54), укладеного між ТОВ «Мілоан» та позивачем, згідно якого останнім перейшло за плату право грошової вимоги до боржників. Право вимоги переходить в день підписання договору факторингу. З копії вбачається наявність підписів представників обох сторін договору факторингу.

Надано до суду і копію акту приймання-передачі Реєстру Прав вимоги від 13.09.2021 до Договору факторингу №07Т від 13.09.2021 (а.с.55). З копії вбачається наявність підписів представників обох сторін договору факторингу.

До суду надано копії платіжних доручень (а.с.40-47) щодо оплати за договором факторингу №07Т від 13.09.2021 та додаткових угод за договором факторингу.

До суду надано копію витягу з Додатку до Договору факторингу №07Т від 13.09.2024, який сформовано 20.02.2024 (а.с.17), з ознаками підписів директора ТОВ «Діжди фінанс» та генерального директора ТОВ «Мілоан», позивачу перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за договором №4379783 від 26.05.2021 у сумі 26037.00 грн.

Згідно копії розрахунку заборгованості (а.с.16), з ознаками підпису директора ТОВ «Діджи фінанс», за період з 13.09.2021 по 20.02.2024 заборгованість відповідача складає 26037.00 грн., яка складає 6000.00 грн. - тіло кредиту, 19575.00 грн. - проценти за користування, 462.00 грн. - комісія (за період з 13.09.2021 проценти та інші суми додатково не нараховувалися).

До суду надано копію досудової вимоги за вих. №-АВ від 27.09.2023 за підписом адвоката Міньковської А.В. (а.с.26), адресованої відповідачу з рекомендацією погасити суму заборгованості за договором №4379783 від 26.05.2021.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Частиною 1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.626ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.628ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 530 ЦК України визначено, у разі якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин (договір) вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», у чинній на день укладення сторонами Договору редакції (далі Закон), електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронний підпис, електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; електронні дані, будь-яка інформація в електронній формі; засіб електронного підпису чи печатки апаратно-програмний або апаратний пристрій чи програмне забезпечення, які використовуються для створення та/або перевірки електронного підпису чи печатки.

Відповідно до змісту ст. 7 Закону оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

Згідно зі ст.14 Закону електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу. Використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно з загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством.

Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», у чинній на день укладення сторонами Договору редакції, у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з ч.ч. 1-3ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Частиною 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено, що електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України

Вимогами статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.ст.611,612,623-625,1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові і відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Крім того, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 914/868/17 чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. В той же час недійсним може бути визначений лише укладений договір, а встановивши факт неукладеності оспорюваного договору, суд мав відмовити в позові (визнання недійсним договору про відступлення права вимоги), тому що неукладеність договору виключає визнання його недійсним, оскільки він не є таким, що відбувся.

Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З положень частини 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України вбачається, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування»(далі також -Закон України № 1734-VIII), який набрав чинності 10 червня 2017 року.

За статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України № 1734-VIII.

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Додатком 2 до Правил про споживчий кредит до платежів за додаткові та супутні послуги банку віднесено, у тому числі, розрахунково-касове обслуговування.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону № 1734-VIIIта підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості (постанова Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21),

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У той же час суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 216ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно зі статтями 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті3, частина третя статті509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Сторони строк договору визначили, погодили строк договору, термін закінчення кредитування. Так за умовами договору відповідачу надано на строк 30 днів, тобто до 26.05.2021 по 25.06.2021 включно, кредитні кошти у національній валюті у розмірі 600.00 грн, які позичальник повинен повернути зі сплатою відсотків у розмірі 0.88 %.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12 (н/п 4-10 цс 18).

Судом встановлено, що на момент розгляду справи у матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували правильність нарахування позивачем відсотків за кредитними договорами, зокрема в частині визначення періоду такого нарахування, а також сум, з яких виходив первісний кредитор, нараховуючи такі відсотки.

Натомість, за відсутності інших доказів, наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості, який складений позивачем та не містить детального розрахунку такої заборгованості, не може слугувати належним доказом наявності у відповідача заборгованості по сплаті відсотків перед позивачем у заявленому ним до стягнення розмірі.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені обліков0і документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженогоПостанова Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20.

У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

Отже, виписки з рахунку позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, проте вони суду надані не були, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача за вищевказаним кредитним договором, укладеним ним з ТОВ «Мілоан».

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, сплату тіла кредиту, відсотків, комісії, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Схожі за змістом обставини встановлені Київським апеляційним судом судом в постановах від 22 вересня 2023 року у справі № 752/10157/22, від 08 січня 2024 року у справі № 754/3192/23.

Недоведеність обставин, на існуванні яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові і, відповідно, якщо не доведені обставини, на яких наполягає відповідач - це є підставою для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків.

Даний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2024 року справа № 383/821/22, провадження № 61-5935св23.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Крім того, позивачем не доведено факт укладання кредитного договору №4379783 від 26.05.2021, оскільки наявна в матеріалах копія не містить ознак підпису сторін. Суд враховує мал.1, зазначений у відзвиві на позов, проте не може брати його до розгляду, оскільки позивачем не доведено, що зазначені у малюнку у відзиві підписи наявні у самому договорі про споживчий кредит.

Більш того, суду зазначає, що ухвалою суду від 03.10.2024 за клопотанням представника відповідача у позивача витребовувалися оригінали документів, копії яких надано до позовної заяви, а також інші документи, які на думку представника відповідача, мають суттєве значення для дослідження всіх обставин справи, а саме: умови та правила надання фінансових кредитів (послуг), первинні бухгалтерській документи, котрими підтверджуються перерахування коштів відповідачу за спірним кредитом, відомості щодо конкретного рахунку та номеру карти, на який здійснено перерахування коштів, докази направлення відповідачу заявленого в позові одноразового ідентифікатора за допомогою мобільного телефону чи відповідної послуги за допомогою якої здійснено надсилання, докази існування інформаційної системи позивача, котра забезпечила підписання відповідного електронного договору.

На виконання вказаної ухвали до суду позивачем надано копії платіжних доручень (а.с.163-177) щодо оплати за договором факторингу №07Т від 13.09.2021 та додаткових угод за договором факторингу; копія реєстру прав вимог №1 від 13.09.2021 до договору факторингу №07Т від 13.09.2021 (а.с.178-181) (згідно якої до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за договором №4379783 від 26.05.2021 у розмірі 26037.00 грн., інші прізвища боржників закрито, наявні ознаки підписів сторін), копія договору факторингу №07Т від 13.09.2024 (а.с.182-194), копія звернення за вих. № від 25.10.2024 позивача до третьої особи щодо надання до суду витребовуваних доказів (а.с.197-198). До вказаних копій додається електронна заява від 07.11.2024, згідно якої вище вказані докази (умови та правила надання фінансових кредитів (послуг), первинні бухгалтерській документи, котрими підтверджуються перерахування коштів відповідачу за спірним кредитом, відомості щодо конкретного рахунку та номеру карти, на який здійснено перерахування коштів, докази направлення відповідачу заявленого в позові одноразового ідентифікатора за допомогою мобільного телефону чи відповідної послуги за допомогою якої здійснено надсилання, докази існування інформаційної системи позивача, котра забезпечила підписання відповідного електронного договору) у позивача відсутні, а знаходяться у ТОВ «МІЛОАН» по Кредитному договору №4379783 від 26.05.2021. 25.10.2024 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до ТОВ «МІЛОАН» із зверненням про надання даних документів до Чугуївського міського суду Харківської області. Договір факторингу № 07Т від 13.09.2021 р. не може бути направлений в оригіналі безпосередньо на адресу суду, так як Договір факторингу № 07Т від 13.09.2021 р. разом із Реєстром боржників складає єдиний Договір (відповідно до п.12 Договору, в якому містяться додатки, які складають його невід`ємну частину) та містять інформацію, що містить банківську таємницю, згідно з частиною першою статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

З цього приводу суд вважає за доцільне зазначити наступне. У позовні заяві зазначено, що «усі наявні оригінали документів, які не можуть бути передані на дослідження до Суду в оригіналі, знаходяться у учасників справи та надані до Суду у копіях.»

При цьому у відзиві на позов зазначено, що «у Кредитному договорі, переданому первісним кредитором Позивачу у pdf.форматі, проте є зашифрованим, у зв`язку із чим при стандартному завантаженні до електронного кабінету чи під час друку не відображається».

Таким чином, оригінал кредитного договору, який викликає сумнів у сторони відповідача, до суду надано не було.

Згідно ч.ч.2-6 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У зв`язку з викладеним суд вважає за доцільне залишити позовну заяву без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд розподіляє судові витрати згідно зі статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Тому суд вважає за доцільне судові витрати, понесені ТОВ «Діджи Фінанс», при зверненні до суду залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 178, 141, 258-259, 263-265, 268, 279, 280-282 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_2 , третя особа: товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором, - залишити без задоволення.

Судові витрати, понесені ТОВ «Діджи фінанс» при зверненні до суду, - залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя О.О.Золотоверха