Справа №443/1782/24
Провадження №2/443/779/24
РІШЕННЯ

іменем України

04 грудня 2024 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа територіальна громада села Сулятичі в особі Сулятичі в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,50 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3211 від 25.04.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №248 від 21.04.1997 року та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за №81.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,50 умовних кадастрових гектари, належне померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3211 від 25.04.1997 року. Згідно довідки виконавчого комітету Журавненської селищної ради № 70 від 17.05.2024 року, ОСОБА_5 дійсно був прописаний і проживав в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . До дня смерті і на день смерті разом із ним постійно проживала та була зареєстрована його дружина ОСОБА_4 . Від імені ОСОБА_5 заповіту у виконкомі Сидорівської сільської ради не посвідчувалось. Зазначає, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 була його дружина ОСОБА_4 , а також його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак останні спадщину не прийняли у жоден із передбачених законом способів та на неї не претендують. Натомість дружина покійного ОСОБА_4 постійно проживала разом із ОСОБА_5 на час його смерті та вступила в управління та володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР 1963 року). Згодом ОСОБА_4 звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №108/1996 року, але юридично право на земельну частку (пай) вона не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його матір ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай), згідно Сертифікату серія ЛВ №3211 від 25.04.1997 року, що вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , однак юридично не оформила. Згідно довідки виконавчого комітету Журавненської селищної ради № 71 від 17.05.2024 року, ОСОБА_4 до дня своєї смерті і на день смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала в АДРЕСА_1 . На випадок своєї смерті ОСОБА_4 залишила заповіт в його користь, посвідчений секретарем виконавчого комітету Сидорівської сільської ради від 20.03.2003 року та зареєстрований в реєстрі за №11. Зазначає, що він прийняв спадщину після смерті своєї матері - ОСОБА_4 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті. Він у визначений законом термін звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4 , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №494/2012, а 20.08.2013 року йому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом відносно житлового будинку в АДРЕСА_1 . Також йому видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом відносно земельних ділянок, розташованих на території Сидорівської сільської ради, що належали спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 039756 від 12.02.2003 року.

01.10.2024 року він звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 відносно земельної частки (паю), однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, що належала ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_4 , яка спадщину фактично прийняла, але не оформила своїх спадкових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 23.10.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 13.11.2024 року, в порядку витребування доказів зобов`язано Львівський державний нотаріальний архів в особі завідувача в строк до 29 листопада 2024 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копії спадкової справи №108/1996, заведеної 20.05.1996 року в Жидачівській державній нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Сулятичі Жидачівського району Львівської області.

Крім того, в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору Львівської області в особі завідувачав строк до 29 листопада 2024 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копії спадкової справи №494/2012, яка заводилася після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

20.11.2024 року завідувачем Жидачівської ДНК ОСОБА_6 надіслано оригінал спадкової справи №494/2012, яка заводилася після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

02.12.2024 року завідувачем Львівського державного нотаріального архіву Бичківською О.М. надіслано копію спадкової справи №108/1996, заведеної 20.05.1996 року в Жидачівській державній нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Сулятичі Жидачівського району Львівської області.

Позивач та його представник у підготовче судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача - адвоката Яременка І.О. надійшла заява, згідно якого просить у зв`язку із визнанням позову відповідачами розглянути справу без їх участі у підготовчому судовому засіданні. Позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити.

Відповідач - ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явилася, 11.11.2024 року подала заяву, згідно якої повідомляє, що відмовляється від частки спадкового майна, яке вказано в позовній заяві її брата - ОСОБА_1 ..

Відповідач - ОСОБА_3 у підготовче судове засідання не з`явилася, 11.11.2024 року подала заяву, згідно якої повідомляє, що відмовляється від частки спадкового майна, яке вказано в позовній заяві її брата - ОСОБА_1 ..

Представник третьої особи - Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якого просить суд розглянути дану справу без участі їхнього представника. Також повідомляє про відсутність на час розгляду даної справи у суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення стосовно предмету даної заяви.

Оскільки відповідачі фактично визнали позовні вимоги, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.8).

Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останній зареєстрований у АДРЕСА_2 , з 05.02.1986 року (а.с.5-6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 , виданим Сидорівською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 18.02.1995 року (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,50 умовних кадастрових гектари, належне померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3211 від 25.04.1997 року (а.с.18).

Згідно довідки виконавчого комітету Журавненської селищної ради № 70 від 17.05.2024 року, ОСОБА_5 дійсно був прописаний і проживав в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . До дня смерті і на день смерті разом із ним постійно проживала та була зареєстрована його дружина ОСОБА_4 . Від імені ОСОБА_5 заповіту у виконкомі Сидорівської сільської ради не посвідчувалось (а.с.10).

Оскільки ОСОБА_5 , на випадок своєї смерті, заповіту не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що крім дружини покійного - ОСОБА_4 , спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 були діти покійного, син - ОСОБА_1 та дочки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , спадщину за законом після смерті свого батька - ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 не прийняли, що підтверджується поданими ними письмовими заявами, які містяться в матеріалах спадкової справи №108/1996, яка заводилася після смерті - ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.60,61,62).

Згідно вищевказаних заяв, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомляють Жидачівську ДНК про те, що їм відомо про відкриття спадщини після смерті їхнього батька - ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Строк на прийняття спадщини ними пропущено, продовжувати через судові органи не будуть, а також не будуть оспорювати порядок видачі свідоцтва про право на спадщину за законом дружині померлого - ОСОБА_4 .

Відповідно до положень ст.553 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Натомість дружина покійного ОСОБА_4 звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого нотаріусом було заведено спадкову справу №108/1996 (а.с.11, 57-74).

При цьому, як вбачається із матеріалів спадкової справи №108/1996 із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті - ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 зверталася тільки ОСОБА_4 .

30.05.1996 рокуОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка - ОСОБА_5 , що складається із 560 ДМ, належних померлому на підставі довідки Львівського обласного представництва Українського національного фонду "Взаєморозуміння і примирення" (а.с.68).

05.06.2003 рокуОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка - ОСОБА_5 , що складається із грошового вкладу з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями, що знаходяться в Подорожненській філії №09 Жидачівського відділення Ощадного банку №6313 на рахунку №97/5314, належного померлому на підставі довідки, виданої Жидачівським відділенням Ощадного банку за №951 від 05.06.2003 року (а.с.74).

Одночасно, як видно із матеріалів спадкової справи №108/1996, ОСОБА_4 не видавалось свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка - ОСОБА_5 , а саме щодо земельної частки (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,50 умовних кадастрових гектари, належне померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3211 від 25.04.1997 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 , виданим Сидорівською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 28.06.2012 року (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай), згідно Сертифікату серія ЛВ №3211 від 25.04.1997 року, що вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , однак юридично не оформила.

За життя ОСОБА_4 , 20.03.2003 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Сидорівської сільської ради, та зареєстрований в реєстрі за №11, згідно якого остання все своє майно заповіла ОСОБА_1 (а.с.14).

Згідно довідки виконавчого комітету Журавненської селищної ради № 71 від 17.05.2024 року, ОСОБА_4 до дня своєї смерті і на день смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала в АДРЕСА_1 . На випадок своєї смерті ОСОБА_4 залишила заповіт в користь позивача, посвідчений секретарем виконавчого комітету Сидорівської сільської ради від 20.03.2003 року та зареєстрований в реєстрі за №11. ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті (а.с.13).

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Судом також встановлено, що крім позивача, інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 не було, що підтверджується також матеріалами спадкової справи №494/2012.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Судом на підставі досліджених письмових доказів також встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 були також її діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак останні спадщину після смерті матері у жоден із передбачених законом способів не прийняли, що підтверджується також поданими ними письмовими заявами (а.с.38, 40).

Натомість позивач звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого нотаріусом було заведено спадкову справу №494/2012 (а.с.1 матеріалів спадкової справи №494/2012).

Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття (ч.ч. 5,6 ст.1273 ЦК України).

Як вбачається із письмових заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які містяться в матеріалах спадкової справи №494/2012(а.с.5,6 матеріалів спадкової справи №494/2012), останні повідомляють, що відмовляються від належної їм частки спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , в користь ОСОБА_1 .

При цьому, як вбачається із матеріалів спадкової справи №494/2012із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 звертався тільки позивач (а.с.7 матеріалів спадкової справи №494/2012).

20.08.2013 року ОСОБА_1 видано свідоцтва про право на спадщину, що складається із грошових вкладів, житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , також відносно земельних ділянок, розташованих на території Сидорівської сільської ради, що належали спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 039756 від 12.02.2003 року (а.с.15-17, а.с.35,37,39,41 матеріалів спадкової справи №494/2012).

З метою оформлення права власності на спадкове майно за заповітом, відносно права на земельну частку (пай), що його матір успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , однак юридично не оформила, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, постановою завідувача Жидачівської ДНК Львівської області Матусека В.В. №416/02-31 від 01.10.2024 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Сидорівської сільської ради Стрийського району Львівської області, що належав чоловікові ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцем якого була його дружина - ОСОБА_4 , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав і є спадковим майном (а.с.20).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач стверджує, що правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено, що відповідачами не заперечується.

Доказом того, що покійний ОСОБА_5 отримав право на середню земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3211, зареєстрованого 25.04.1997 року, реєстраційний номер 81, площа земельної ділянки - 2,50 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 21.04.1997 р. №248, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №2212/15-24 від 19.06.2024 року (а.с.18).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування вищезазначеною земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_5 у відділі не зареєстровано.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема у зв`язку із тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), яка розташована на території Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області..

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, зважаючи на те, що відповідачі позовні вимоги визнали,суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,50 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3211 від 25.04.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №248 від 21.04.1997 року та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за №81.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.І. Сливка