Справа № 462/6504/24 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/2804/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянувши у відсутності учасників справи в м. Львові цивільну справу №462/6504/24 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 -адвоката Угриновської Юлії Володимирівни на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 19 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в :

15 серпня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Угриновська Юлія Володимирівна звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 19 серпня 2024 року відмовлено у відкритті провадження по справі.

Роз`яснено, що позивач має право звернутися з заявою про розірвання шлюбу до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Ухвалу суду оскаржила представник ОСОБА_1 - адвокат Угриновська Юлія Володимирівна.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною. Зазначає, що на підставі ч.1 ст.106 СК України, подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу, разом з тим частиною ч.1 ст.110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Тобто законодавець надає можливість розірвати шлюб за спільною заявою подружжя шляхом звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану, так і за зверненням одного із подружжя до суду з відповідною позовною заявою. В позовній заяві зазначено, що сторони не можуть дійти до спільного рішення про розірвання шлюбу в позасудовому порядку. Постановивши оскаржувану ухвалу, суд фактично позбавив ОСОБА_1 права на доступ до правосуддя. Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 19 серпня 2024 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до вимог ст.360 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоч належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 31 грудня 1999 року, який зареєстрований Вербилівською сільською радою Рогатинського району, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 31 грудня 1999 року, актовий запис № 7(а.с.6).

Відомостей про наявність спільних дітей у подружжя в матеріалах справи немає.

Підставами позову є те, що спільне життя сторін не склалося, почуття любові і взаєморозуміння втрачено, спільного господарства сторони не ведуть, подружніх відносин не підтримують, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки законодавством передбачений позасудовий порядок розірвання шлюбу. Позивач не надала суду будь-яких доказів неможливості розірвати шлюб у позасудовому порядку.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу.

Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя.

Аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що розірвання шлюбу через орган державної реєстрації актів цивільного стану є правом подружжя, яке не має дітей, а не обов`язком, тобто альтернативним способом розірвання шлюбу, оскільки ст.110 СК України також передбачено право одного з подружжя на подання позову про розірвання шлюбу до суду.

Судом першої інстанції не звернуто уваги на мотиви позовної заяви, в яких позивач зазначає, що досягти згоди про розірвання шлюбу у позасудовому порядку сторонам не вдалось, що стало підставою звернення до суду.

З врахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Посилання суду на те, що оскільки існує позасудовий спосіб розірвання шлюбу, то ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є помилковим з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.19 УЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В Україні існує чотири форми судочинства : цивільне, адміністративне, кримінальне і господарське.

Позасудовий порядок вирішення спорів не входить до жодної з форм судочинства, а тому суд першої інстанції безпідставно посилався на п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права,неправильно застосував норми матеріального права, а тому ухвала підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 379 ч. 1 п.1,4 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.; 379 ч.1 п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Угриновської Юлії Володимирівни задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 19 серпня 2024 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 04 грудня 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І. Приколота

Р.В.Савуляк