Справа № 523/9263/24
Провадження №4-с/523/69/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 року м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді: Кремер І.О.,

з участю секретаря судових засідань: Орлова В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 у м. Одеса цивільну справу № 523/9263/24 за скаргою представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , за участю стягувача ОСОБА_3 , суб`єкта оскарження Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса), державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) Дідура Ігоря Миколайовича, визнання неправомірними дії державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , за участю стягувача ОСОБА_3 , суб`єкта оскарження Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса), державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) Дідура І.М., визнання неправомірними дії державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії.

Обґрунтовуючи вимоги поданої скарги вказує на те, що постановою Одеського апеляційного суду від 23.06.2023 року за результатами розгляду цивільної справи № 752/7784/19 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було врегульовано спір щодо усунення перешкод у спілкуванні та вихованні онуки та визначено порядок спілкування бабусі з онукою. Зокрема, вказаною постановою спір вирішено наступним чином:

?Визначено ОСОБА_3 спосіб її участі у особистому вихованні онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом особистих зустрічей (побачень) кожної першої неділі місяця з 12 год. 00 хв до 18 год. 00 хв. поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_2 до досягнення дитиною десятирічного віку;

?Встановлено порядок виконання рішення суду шляхом зобов`язання ОСОБА_2 забезпечувати побачення ОСОБА_3 з онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої неділі місяця з 12 год. 00 хв до 18 год. 00 хв. поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_2 до досягнення дитиною десятирічного віку.

22.01.2024 року на виконання вказаної постанови, Суворовським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист, на підставі якого 07.02.2024 року державним виконавцем Суворовського ВДВС у м. Одесі Південним УМЮ (м. Одеса) Серебряковою Г.В. відкрите виконавче провадження № 74077032.

В рамках виконання вказаної вище постанови Одеського апеляційного суду у виконавчому провадженні № 74077032 були 2 спроби виконання судового рішення, а саме 07.04.2024 року та 05.05.2024 року.

Кожного разу на зустріч приходили державний виконавець, стягувач бабуся ОСОБА_3 , та представник стягувача ОСОБА_5 , який є батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 . Проте, дитина ОСОБА_4 категорично відмовляється спілкуватися з батьком та його родичами.

Зокрема, на зустрічі 07.04.2024 у зв`язку з небажанням дитини спілкуватися з родичами вийшов представник боржника ОСОБА_2 адвокат Голосов Ю.В., який повідомив присутнім, що дитина категорично відмовилася спілкуватися з батьком та бабусею.

Далі за відео зв`язком по телефону дитина ОСОБА_4 сама повідомила державному виконавцю та всім присутнім, що не хоче нікого бачити і ні на яку зустріч не піде. Такі ж пояснення представника були відображені в акті від 07.04.2024 року.

У подальшому, на зустріч 05.05.2024 року знову прийшов батько ОСОБА_5 , внаслідок чого дитина повторно відмовилася спілкуватися з батьком та бабусею.

В той же час, за результатами зустрічі державний виконавець Дідур І.М. склав акт від 05.05.2024 року, в якому встановив наступні обставини:

«11:59-12:00 Боржником ОСОБА_2 вдруге не виконано рішення суду. В зазначений час ані боржниця, ані дитина ОСОБА_4 до місця виконавчих дій не з`явились. Зі слів сусідки, яка відмовилась називатись та підписувати акт, ОСОБА_2 з дочкою за адресою не мешкають з початку війни, а саме АДРЕСА_1 . Жодного представника зі сторони боржника не з`явилось, клопотань про перенесення виконавчих дій не надавалось».

Та обставина, що ОСОБА_5 , який не має жодного відношення до ВП № 74077032 кожного разу приїжджає на зустріч своєї матері ОСОБА_3 з дитиною, достеменно знаючи що дитина боїться бути поряд з ним та відмовляється виходити до нього, свідчить про те, що сторона стягувача зацікавлена не у виконанні рішення, а в навмисному створенні обстановки для не виконання рішення, щоб в подальшому клопотати перед державним виконавцем щодо застосування до боржника примусових заходів виконання рішення. Як наслідок дитина ОСОБА_4 відмовилася зустрічатися з батьком і бабусею.

Державний виконавець безпідставно послався в оскаржуваному акті від 05.05.2024 року на те, що ОСОБА_2 вдруге не виконала рішення суду, оскільки державний виконавець була проінформована, що дитина не бажає бачитися з бабусею. Боржник не має права силою тягти дитину на побачення з метою забезпечення виконання рішення суду, та не може змусити дитину бачитися з бабусею. Окрім того, наразі у виконавчому провадженні відсутні належні та достовірні відомості про те, що ОСОБА_2 вдруге без поважних причин не змогла виконувати рішення суду, а саме змусити дитину зустрічатись, оскільки акт державного виконавця за результатами зустрічі від 07.04.2024 року також оскаржено до суду.

Оскільки, боржниця ОСОБА_2 не погоджується з таким формулюванням акту, оскільки воно не відповідає дійсності, просить суд задовольнити дану скаргу та постановити ухвалу, якою:

?Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Суворовського ВДВС у м. Одесі Південного МУМЮ (м. Одеса) Дідура І.М. щодо зазначення в акті державного виконавця від 05.05.2024 року у виконавчому провадженні № 74077032 обставин та подій, що не відповідають дійсності, та зазначення анонімної інформації;

?Зобов`язати головного державного виконавця Суворовського ВДВС у м. Одесі Південного МУМЮ (м. Одеса) Дідура І.М. усунути порушення, шляхом викладення констатуючої частини акту державного виконавця від 05.05.2024 року у виконавчому проваджені № 74077032 у відповідності до тих подій, які насправді відбулися 05.05.2024 року та без анонімних відомостей, а саме зазначити, що «11:59-12:00 ОСОБА_2 та дитина ОСОБА_4 до місця виконавчих дій не з`явилися, оскільки ОСОБА_6 повідомляла державному виконавцю та стягувачу, що вона не хоче спілкувати чи зустрічатися з бабусею та батьком. Учасники виконавчого провадження не мають права примушувати дитину Єлизавету проти її волі спілкуватися з бабусею. Відтак рішення суду не вдалося виконати з поважних причин».

Скаржниця ОСОБА_2 та представник скаржниці ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленим про час та місце слухання скарги.

Стягувач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, сповіщалася про час та місце слухання справи, із будь якими заявами чи клопотаннями до суду не зверталася.

Представник суб`єкта оскарження Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) а також державний виконавець Дідур І.М. в судове засідання повторно не з`явилися, сповіщалися судом про час та місце слухання справи.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд вважає за можливим провести розгляд справи за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що постановою Одеського апеляційного суду від 23.06.2023 року за результатами розгляду цивільної справи № 752/7784/19 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було врегульовано спір щодо усунення перешкод у спілкуванні та вихованні онуки та визначено порядок спілкування бабусі з онукою. Зокрема, вказаною постановою спір вирішено наступним чином:

?Визначено ОСОБА_3 спосіб її участі у особистому вихованні онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом особистих зустрічей (побачень) кожної першої неділі місяця з 12 год. 00 хв до 18 год. 00 хв. поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_2 до досягнення дитиною десятирічного віку;

?Встановлено порядок виконання рішення суду шляхом зобов`язання ОСОБА_2 забезпечувати побачення ОСОБА_3 з онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої неділі місяця з 12 год. 00 хв до 18 год. 00 хв. поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_2 до досягнення дитиною десятирічного віку.

22.01.2024 року на виконання вказаної постанови, Суворовським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист, на підставі якого 07.02.2024 року державним виконавцем Суворовського ВДВС у м. Одесі Південним УМЮ (м. Одеса) Серебряковою Г.В. відкрите виконавче провадження № 74077032.

В рамках виконання вказаної вище постанови Одеського апеляційного суду у виконавчому провадженні № 74077032 були 2 спроби виконання судового рішення, а саме 07.04.2024 року та 05.05.2024 року.

Зокрема, за результатами зустрічі державний виконавець Дідур І.М. склав акт від 05.05.2024 року, в якому встановив наступні обставини:

«11:59-12:00 Боржником ОСОБА_2 вдруге не виконано рішення суду. В зазначений час ані боржниця, ані дитина ОСОБА_4 до місця виконавчих дій не з`явились. Зі слів сусідки, яка відмовилась називатись та підписувати акт, ОСОБА_2 з дочкою за адресою не мешкають з початку війни, а саме АДРЕСА_1 . Жодного представника зі сторони боржника не з`явилось, клопотань про перенесення виконавчих дій не надавалось».

Окрім того, суд зазначає, що за результатами зустрічі, яка повинна була відбутися 07.04.2024 року державним виконавцем Стоніс Ю.В. було складено акт, в якому зазначено, 07.04.2024 року о 12 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , боржник ОСОБА_2 не виконує рішення суду № 752/7784/19, а саме відсутня за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та не забезпечила явку дитини ОСОБА_4 .

Суд зазначає, вказаний вище акт від 07.04.2024 року було оскаржено в порядку ст. 447 ЦПК України до Суворовського районного суду м. Одеси.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Одним з основних засад виконавчого провадження є обов`язковість виконання рішень (пункт 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як роз`яснено у п. 20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Суд констатує, що Суворовським ВДВС Південного МУМЮ (м. Одеса) на виконання вимог ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 16.09.2024 року про витребування доказів, було надано до суду копію матеріалів виконавчого провадження № 74077032).

Так, дослідивши матеріали виконавчого провадження № 74077032, суд доходить наступного висновку.

По справі встановлено, що 03.02.2024 року ОСОБА_3 завернулася до Суворовського ВДВС у м. Одесі Південного МУМЮ (м. Одеса) із заявою про відкриття виконавчого провадження.

07.02.2024 року державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного МУМЮ Серебряковою Г.В. було відкрите виконавче провадження № 74077032 за заявою ОСОБА_7 про примусове виконання.

В рамках виконання вказаної вище постанови Одеського апеляційного суду у виконавчому провадженні № 74077032 були 2 спроби виконання судового рішення, а саме 07.04.2024 року та 05.05.2024 року.

Зокрема, за результатами зустрічі державний виконавець Дідур І.М. склав акт від 05.05.2024 року, в якому встановив наступні обставини:

«11:59-12:00 Боржником ОСОБА_2 вдруге не виконано рішення суду. В зазначений час ані боржниця, ані дитина ОСОБА_4 до місця виконавчих дій не з`явились. Зі слів сусідки, яка відмовилась називатись та підписувати акт, ОСОБА_2 з дочкою за адресою не мешкають з початку війни, а саме АДРЕСА_1 . Жодного представника зі сторони боржника не з`явилось, клопотань про перенесення виконавчих дій не надавалось».

В обґрунтування поданої скарги представник боржниці ОСОБА_1 вказує на те, що державний виконавець безпідставно встановив в оскаржуваному акті той факт, що ОСОБА_2 не виконала рішення суду. Хоча насправді, зустріч бабусі з онукою не відбулася з тих причини, що дитина ОСОБА_4 самостійно відмовилася від спілкування з бабусею.

ОСОБА_2 не має права тягнути доньку проти її волі на вулицю до бабусі і батька, застосовувати до неї фізичну силу або психологічний тиск, і не дозволить це робити будь-якій іншій особі.

Судове рішення у справі № 752/7784/19 не містить поради як змусити дитину виконувати це рішення.

У зв`язку із незрозумілістю способу виконання судового рішення, представник ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про роз`яснення рішення, зокрема, поставлено питання:

- Як зобов`язати/змусити дитину ОСОБА_4 проти її бажання брати участь у побаченнях з бабусею?

- Де саме поблизу місця проживання мають перебувати учасники побачення під час зустрічі?

- Скільки саме часу між 12:00 та 18:00 годиною має тривати побачення між бабусею та дитиною?

- Як змусити дитину ОСОБА_4 проти її бажання з 12:00 до 18:00 сидіти на вулиці з бабусею?

Рішенням Ради суддів України від 25.11.2021 року № 55 «Про використання суддями ЄДРСР у режимі повного доступу» затверджено, що повний доступ до усіх інформаційних ресурсів ЄДРСР судді можуть використовувати безпосередньо для здійснення правосуддя.

Так, суддею із наявних даних в ЄДРСР встановлено, що ухвалою Одеського апеляційного суду у справі № 752/7784/19 (провадження № 22-з/813/195/24) від 14.10.2024 року відмовлено у задоволенні заяви про роз`яснення постанови Одеського апеляційного суду від 26 червня 2023 року в справі №752/7784/19 (прим. суду - https://reyestr.court.gov.ua/Review/122307329).

Також, представник скаржниці ОСОБА_1 в обґрунтування вимог скарги також вказував на те, що дитина ОСОБА_8 не хоче розмовляти з бабусею та боїться батька ОСОБА_5 , не залежить від волевиявлення ОСОБА_2 , та є істотною перешкодою для забезпечення явки дитини на побачення з бабусею і батьком.

Представник зазначає, що Верховний Суд у постановах від 10.09.2020р. у справі № 824/308/20-а, від 08.07.2021 у справі № 640/11833/19 дійшов висновку, що примушування дитини одним з батьків до спілкування з другим з батьків, з яким вони не бажають спілкуватися, може призвести до психологічного тиску на дитину та явно не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

А тому, сторона скаржника вважає, що 05.05.2024 року невиконання рішення суду відбулося з поважних причин.

Однак, суд не може погодитися із вказаним твердженням сторони скаржника, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

За приписами ч. 6 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За рішенням про встановлення побачення з дитиною, державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

З огляду на приписи ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною встановлено статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом вказаної статті Закону виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону.

У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Аналогічні вимоги містяться у пункті 10 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (надалі Інструкція), яким визначено, що у разі виконання боржником рішення виконавець складає акт, який підписується сторонами виконавчого провадження, та ухвалює постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону.

Таким чином з урахуванням норми статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції державний виконавець повинен скласти акт, метою якого є встановлення факту виконання судового рішення, або факту невиконання судового рішення.

Законом «Про виконавче провадження» чітко встановлений перелік дій, що вчиняє виконавець при виконанні рішення про встановлення побачення з дитиною.

Пунктом 7 розділу ХІ Інструкції визначено, що за наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною, державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій в порядку, визначеному статтею 32 Закону.

Так, згідно приписів ст. 32 ЗУ Про виконавче провадження», за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та ухвалює рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Складання акта, як організаційна форма вчинення виконавчих дій, передбачена і пунктом 8 розділу І Інструкції, за змістом якого акт виконавця - це документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Вимоги до форми та змісту акта державного виконавця встановлені вказаним пунктом Інструкції, а саме: текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт. У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції. У кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються). Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта. До акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Судом встановлено, що у справі № 752/7784/19 визначено ОСОБА_3 способи її участі у особистому вихованні онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом особистих зустрічей (побачень) кожної неділі місяця з 12 год. до 18 год. поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_2 до досягнення дитиною десятирічного віку.

Також, встановлено наступний порядок виконання рішення суду шляхом зобов`язання забезпечити побачення ОСОБА_3 з онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої неділі місяця з 12 год. до 18 год. поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_2 до досягнення дитиною десятирічного віку.

Судом встановлено, що станом на час розгляду скарги порядок чи спосіб виконання зазначеного судового рішення відповідно до статті 435 ЦПК України судом не змінювався, доказів протилежного суду не надано.

Виконання судового рішення здійснюється у повній відповідності до його імперативного припису, викладеного в його резолютивній частині, при цьому не допускаючи будь яких відхилень щодо його виконання.

Таким чином, суд зазначає, що присутність батька дитини ОСОБА_5 на зустрічах стягувача з дитиною суперечить порядку та способу виконання судового рішення у справі у справі № 752/7784/19.

Зазначене положення закону має застосовуватися не формально, а сутнісно.

Забезпечення виконання судового рішення є обов`язком держави, яка повинна забезпечувати ефективні системи виконання судових рішень, а також функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалено обов`язкове судове рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили (рішення Європейського суду з прав людини Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 року, Іммобільяре Саффі проти Італії від 28 липня 1999 року).

Разом з цим, суд зазначає, що обставина, на яку посилається сторона скаржника щодо неможливості виконання судового рішення з підстав не бажання дитини, тобто онуки бачитись з бабусею є підставою про ініціювання зміни способу і порядку виконання рішення суду, проте, не є підставою про відкладення виконавчих дій.

Відповідно до положення ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено відкладення проведення виконавчих дій. Так, за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів.

Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

Разом з цим, згідно оскаржуваного акту від 05.05.2024 року встановлено, що боржником ОСОБА_2 вдруге не виконано рішення суду. В зазначений час ані боржниця, ані дитина ОСОБА_4 до місця виконавчих дій не з`явились. Жодного представника зі сторони боржника не з`явилось, клопотань про перенесення виконавчих дій не надавалось.

З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав того, що обставини, які викладені виконавцем у акті є такими, що не відповідають дійсності, оскільки в рамках розгляду даної справи вказані обставини сторони скаржника спростовано не було.

Щодо твердження сторони представника скаржниці ОСОБА_1 про те, що державний виконавець безпідставно послався в оскаржуваному акті від 05.05.2024 року на те, що ОСОБА_2 вдруге не виконала рішення суду, оскільки акт державного виконавця за результатами зустрічі від 07.04.2024 року також оскаржено до суду, то суд вважає таке твердження помилковим, оскільки, на момент складення акту державним виконавцем, а саме 05.05.2024 року, акт від 07.04.2024 року скасовано в судовому порядку не було, а сам факт подання скарги на дії державного виконавця в порядку ст. 447 ЦПК України, не спростовують обставини, зазначені у такому акті, а є виключно волевиявлення особи на користування нею правами, передбаченими ЦПК України, в тому числі і правом звернення до суду з скаргою на дії та бездіяльність виконавчого провадження.

Щодо вимог про зобов`язання державного виконавця усунути порушення шляхом викладення акту в іншій редакції, суд зазначає наступне.

За умовами ст. 451 ЦПК України та у відповідності до загальних положень Закону України «Про виконавче провадження» прийняття відповідних рішень та винесення процесуальних документів державним виконавцем є виключно його дискреційними повноваженнями, у проведення яких суд втручатись не вправі. Так, суд у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця державної виконавчої служби або приватного виконавця зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника, але при цьому не вправі зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України можуть здійснюватися тільки державним виконавцем державної виконавчої служби або приватним виконавцем.

Відтак, здійснення заходів примусового виконання рішення, ухваленого за результатами розгляду справи № 752/7784/19 передбачених ст. 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження», відносяться до виключної компетенції органів виконавчої служби, а тому, суд не вправі покладати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно приписів ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що у задоволенні вимог скарги представника скаржника ОСОБА_1 , поданої в інтересах ОСОБА_2 слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 4, 5, 12, 81, 447, 452, 354 ЦПК України, ст. 1, 2, 4, 5, 18, 32, 63, 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 129-1 Конституції України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , за участю стягувача ОСОБА_3 , суб`єкта оскарження Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса), державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) Дідура Ігоря Миколайовича, визнання неправомірними дії державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. На ухвалу протягом 15 днів з дня її складення може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду.

Повний текст ухвали суду складено 03 грудня 2024 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер