Справа № 161/7558/24
Провадження № 2/161/2653/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судового засідання Вольської А.А.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Луцької міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про стягнення із замовників будівництва коштів пайової участі до місцевого бюджету, -

В С Т А Н О В И В:

Заступник керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Луцької міської радиз вищевказаним позовом.

Позов обґрунтовує тим, що в період з 27.08.2020 по 19.01.2021 відповідачі згідно дозволу на виконання будівельних робіт від 27.04.2018 № ІУ 76 здійснювали будівництво об`єкта: «Нове будівництво житлового комплексу «Західний Олімп» по вул. Лесі Українки, 2,4, 6, АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , 12 у с. Тарасове Луцький район, Волинська область». Код об`єкта, відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-200:1122.1 «Будинки багатоквартирні масової забудови». У подальшому Державною інспекцією архітектури та містобудування України видано відповідачам сертифікат від 30.03.2021 № ІУ 16, яким засвідчено відповідність вказаного закінченого будівництва об`єкта проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації. Пайова участь відповідачами до місцевого бюджету не сплачувалась на підставі п.13 Р.І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні від 20.09.2019.

На час отримання відповідачами дозволу на виконання будівельних робіт ч.2 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачала, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За змістом зазначеної вище статті Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування відповідно до встановленого ним розміру (у межах встановленого законом граничного розміру) з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, або на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності (якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена). Розмір пайової участі визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про укладення відповідного договору та доданих до нього документів, а договір укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації зазначеного звернення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Однак, на момент прийняття в експлуатацію об`єкта відповідачів ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» було виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (далі - Закон №132-ІХ). В той же час, Закон №132-ІХ врегулював відповідні правовідносини у пункті 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення», а саме установив, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайова участь) у такому розмірі та порядку, зокрема:

-пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію (п. 4 ч. 2).

-розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (п. 1 ч. 2);

-замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, доякої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва (п. 3 ч. 2);

Стаття 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із ч. 2 ст. 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а отже, і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.

Аналізуючи правову природу цих правовідносин, можна зробити висновок, що з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, а тому не можна вважати, що на них поширюються положення ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» після втрати нею чинності.

Крім того, п. 2 Р. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-ІХ визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 01.01.2020. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі вінфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають. У зв`язку з відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом.

Між позивачем та відповідачами договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не укладався, а відповідні грошові кошти до бюджету відповідачами, в тому числі на виконання вимог Закону №132-ІХ, не сплачувалися (натомість, як вже вище зазначалося, у якості підстави для звільнення від сплати пайової участі відповідачі вказали норми п. 13 Р. І Закону №132-ІХ).

На дату прийняття об`єкта в експлуатацію (згідно із сертифікатом № ІУ 16, виданим 30.03.2021) діяли показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 16.12.2020 № 311.

Зокрема, вартість одного квадратного метра загальної площі квартир будинку (з урахуванням податку на додану вартість) на території Волинської області становила 12719 гривень.

Враховуючи наведене та зважаючи на норми абзацу 2 п. 2 Р. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-ІХ, розмір пайової участі,який на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України підлягає стягненню із відповідачів до бюджету на користь позивача складає 420439,26 грн. (1652,8 квадратних метрів х 12719 грн. = 21021963,2 грн.; 21021963,2 грн. х 2% = 420439,26 грн.).

Посилаючись на викладене, просить суд стягнути з відповідачів на користь Луцької міської ради для зарахування в дохід місцевого бюджету Луцької міської територіальної громади грошові кошти в сумі 420439,26 грн. та понесені у справі судові витрати.

Ухвалою судді від 23.04.2024відкрито загальне позовне провадження у справі.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву у якому він позовних вимог не визнав. Зазначив, що протягом всього належного терміну з 2020 року з боку Луцької міської ради не було надіслано до відповідачів жодної заяви або пропозиції, яка б спонукала відповідачів або зобов`язувала їх щодо сплати пайової участі. Натомість з відповіді Луцької міської ради випливає, що наразі відсутня правова підстава для укладення договорів та, відповідно, сплати коштів пайової участі по об`єктах будівництва, спорудження яких розпочато до скасування зазначеного обов`язку та які підлягають прийняттю в експлуатацію після 01.01.2021, але договір між замовниками таких об`єктів та органами місцевого самоврядування не було укладено. Крім цього, позивачем не надано доказів опосередкованої вартості спорудження житла по Волинській області, зокрема вартість будівництва згідно акту готовності об`єкта до експлуатації становить ,00 грн. Враховуючи наведене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову та стягнути на його користь понесені у справі витрати на правову допомогу в сумі 20000,00 грн.

Ухвалою суду від 20.08.2024 закрито підготовче провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав та просив його задовольнити з наведених у позовній заяві підстав.

До початку розгляду справи від Луцької міської ради надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника.

Відповідачі та представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялися шляхом надсилання судової повістки та розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада». Крім цього, представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Сорокопуд М.О. повідомлявся особисто час та дату розгляду справи, що підтверджується розпискою про явку в судове засідання, яка наявна у матеріалах справи на а.с. 115.

Клопотань про відкладення на час ухвалення рішення у справі до суду не надходило.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутності відповідачів та представника відповідача ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке.

В період з 27.08.2020 по 19.01.2021 відповідачі згідно дозволу на виконання будівельних робіт від 27.04.2018 № ІУ 76 здійснювали будівництво об`єкта: «Нове будівництво житлового комплексу «Західний Олімп» по АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , 12 у с. Тарасове Луцький район, Волинська область». Код об`єкта, відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-200:1122.1 «Будинки багатоквартирні масової забудови».

30.03.2021 Державною інспекцією архітектури та містобудування України видано відповідачам сертифікат № ІУ 16, яким засвідчено відповідність вказаного закінченого будівництва об`єкта проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації.

Пайова участь відповідачами до місцевого бюджету не сплачувалась на підставі п.13 Р.І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні від 20.09.2019.

Наведене стороною відповідача не оспорюються.

Так, на момент прийняття в експлуатацію об`єкта відповідача ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» було виключено на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (далі Закон № 132-ІХ).

Верховний Суд у постанові від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21 дійшов висновку, що законодавець під час внесення змін до ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (шляхом виключення ст. 40 вказаного Закону на підставі Закону №132-IX) чітко визначив підстави та порядок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту щодо об`єктів, будівництво яких було розпочато до внесення законодавчих змін, а саме: якщо станом на 01.01.2020 такі об`єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені та, оскільки з 01.01.2020 встановлений ст. 40 ЗУ №132-IX обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі, як і обов`язок щодо укладення відповідного договору, перестав існувати, тому законодавець визначив нормативне регулювання таких правовідносин, зокрема, абз. 2 п. 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX.

Отже, для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абз. 2 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених пп. 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

При цьому, обов`язок сплатити пайову участь, у разі його невиконання замовником будівництва у 2020 році, зберігається до прийняття об`єкта в експлуатацію, навіть у наступних після 2020 року роках (подібні правові висновки Верховним Судом викладено у постанові від 16.10.2023 у справі № 140/5484/21 щодо об`єкта будівництва, розташованого на території міста Луцька).

Водночас, у вказаній постанові Верховний Суд також зауважив, що у випадку, якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 зі справи № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі ст. 1212 ЦК України.

Така позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22.

У відповідності до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи вищенаведене варто зауважити, що ні з початку будівництва (2018 рік) ні до його завершення (2021 рік) відповідачами не було сплачено відповідні кошти пайової участі, незважаючи на наявність такого обов`язку як згідно ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (до 01.01.2020) так і згідно із Законом № 132-ІХ (після 01.01.2020).

З огляду на вищевикладене, посилання сторони відповідача на те, що у них відсутня правова підстава для укладення договорів та, відповідно, сплати коштів пайової участі по об`єктах будівництва, спорудження яких розпочато до скасування зазначеного обов`язку та які підлягають прийняттю в експлуатацію після 01.01.2021, є невірним, оскільки саме стороною відповідачів не вжито заходів до сплати цих коштів з 2018 року по теперішній час.

Згідно даних сертифіката від № ІУ 16 від 30.03.2021 загальна площа квартир об`єкта будівництва становить 1652,8 кв.м.

На дату прийняття об`єкта в експлуатацію (згідно із сертифікатом № ІУ 16 від 30.03.2021) діяли показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 16.12.2020 № 311.

Зокрема, вартість одного квадратного метра загальної площі квартир будинку (з урахуванням податку на додану вартість) на території Волинської області становила 12719,00 грн.

Враховуючи наведене та зважаючи на норми абз. 2 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX, розмір пайової участі, який на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України підлягає стягненню із відповідача до бюджету Луцької міської ради складає 420439,26 грн. (Розрахунок: 1652,8 кв.м. х 12719 грн = 21021963,2 грн; 21021963,2 грн. х 2% = 420439,26 грн.).

За таких обставин, позовні вимоги заступника керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення із замовника будівництва коштів пайової участі до місцевого бюджету є в повній мірі обґрунтованими.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У п. п. 79-81 Постанови від 26.05.2020 року по справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на виявлене порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Бездіяльністю компетентного органу щодо захисту прав та інтересів держави чи територіальної громади є невжиття ним заходів для такого захисту протягом розумного строку після того, як йому стало або повинно було стати відомо про можливе порушення зазначених прав або інтересів.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 Конституції України, матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад (аналогічні норми містяться у ч. 3 ст. 16 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні).

Місцеві бюджети є складовою бюджетної системи України (ч. 1 ст. 5 Бюджетного кодексу України).

Крім того, положення законодавства у сфері бюджетних правовідносин (п. 4-1 ч. 1 ст. 71 Бюджетного кодексу України) відносять кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту до джерел формування бюджету розвитку місцевих бюджетів.

Бюджетом розвитку, згідно норм ст. 1 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», визнаються доходи і видатки місцевого бюджету, які утворюються і використовуються для реалізації програм соціально-економічного розвитку, зміцнення матеріально-фінансової бази;

Таким чином, оскільки кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту належать до джерел формування бюджету розвитку місцевого бюджету, їх стягнення безумовно становить інтерес територіальної громади та держави, який пов`язаний із накопиченням бюджетних коштів, необхідних для забезпечення належного функціонування інституцій місцевого самоврядування.

Варто зауважити, що прокуратура, відповідно до вимог ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», поінформувала Луцьку міську раду про існування спірних порушень інтересів держави (лист від 27.02.2024 № 53-1799ВИХ-24 (а.с.12-14)).

Однак, позивачем не вжито заходів до усунення порушень указаних інтересів держави, зокрема, не пред`явлено до суду позову про стягнення із відповідача грошових коштів (пайової участі) до місцевого бюджету.

Унаслідок нездійснення позивачем належних заходів інтереси держави залишаються незахищеними. У зв`язку із викладеним, у прокурора виникло не тільки право, а й обов`язок відреагувати на їх порушення шляхом пред`явлення до суду цього позову.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позову заступника керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області, поданого в інтересах держави в особі Луцької міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення із замовника будівництва коштів пайової участі до місцевого бюджету в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідачів на користь Волинської обласної прокуратури підлягає стягненню 5045,27 грн. витрат понесених у зв`язку зі сплатою судового збору.

Керуючись ст.ст.71, 131-1, 142 Конституції України, ст.ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 137, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст.1212 ЦК України, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), суд, -

У Х В А Л И В:

Позов заступника керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Луцької міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про стягнення із замовників будівництва коштів пайової участі до місцевого бюджету задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Луцької міської ради для зарахування в дохід місцевого бюджету Луцької міської територіальної громади безпідставно збережені грошові кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту в сумі 420439 (чотириста двадцять тисяч чотириста тридцять дев`ять) гривень 26 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Волинської обласної прокуратури понесені судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 5045 (п`ять тисяч сорок п`ять) гривень 27 копійок по 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) гривні 64 копійки з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Луцька окружна прокуратура Волинської області (вул. Винниченка, 13, м. Луцьк, код ЄДРПОУ ).

Позивач: Луцька міська рада (вул. Богдана Хмельницького, 19, м. Луцьк, ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: вАДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (адреса: вАДРЕСА_5 , РНОКПП - НОМЕР_2 ).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта