КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Головачова Я.В., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Король Інни Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2024 року про передачу справи на розгляд іншого суду у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про поновлення на роботі.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2024 року передано цивільну справу за територіальною підсудністю до Дружківського міського суду Донецької області.

Не погодившись з вказаною ухвалою, адвокат Король І.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач ОСОБА_1 , з 21 березня 2024 року є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується Довідкою від 21.03.2024 року № 3010- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно до якої фактичне місце проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .

Зазначала, що довідка про місце про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на певний період. Положенням ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» зазначену довідку віднесено до документів, що підтверджують місце проживання особи.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк до суду не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Передаючи справу за територіальною підсудністю, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що реєстрації відповідача у Шевченківському районі м. Києва не підтверджене доказами, передбаченими чинним законодавством, а довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, таким доказом не є, при цьому право вибору підсудності, у випадку наявності альтернативи, належить виключно позивачу, тому суд першої інстанції виходячи із загальних правил визначення підсудності справ за місцезнаходженням відповідача, прийшов до висновку, що справа підсудна Дружківському міському суду Донецької області, якому тимчасово визначено підсудність справ Артеміського міськрайонного суду Донецької області.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановлено, що згідно довідки від 21.03.2024 року № 3010 - , яка надана суду представником позивача, вбачається, що ОСОБА_1 з 21.03.2024 року взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою фактичного місця проживання, а саме: АДРЕСА_2 .

Відповідно до частини 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є спеціальним законом щодо статусу вказаних осіб, який підлягає застосуванню.

У постанові від 29 липня 2019 року у справі №409/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно зі статтею 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Крім того, у роз`ясненні від 02 вересня 2022 року Верховний Суд України зазначив, що особи, які залишили або покинули своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації та стали на облік як внутрішньо переміщені особи можуть звертатися з позовами до судів за місцем фактичного проживання/перебування. Таким чином, якщо особа-переселенець зареєструвалася на новому місці як ВПО (внутрішньо переміщена особа), то маючи відповідну довідку про взяття на облік, переселенець може звертатись з позовом до суду у місці свого тимчасового перебування.

Суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 , звертаючись до Шевченківського районного суду м. Києва про поновлення на роботі, вказував, що він є внутрішньо переміщеною особою.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва, надав суду довідку від 21.03.2024 № 3010 - , зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою фактичного місця проживання/перебування, а саме: АДРЕСА_1 .

Отже, ОСОБА_1 як внутрішньо переміщена особа, місце перебування якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до території Шевченківського районного суду м. Києва, має право подати позов про поновлення на роботі до Шевченківського районного суду м. Києва за зареєстрованим місцем його перебування.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неможливості врахування довідки про реєстрацію внутрішньо переміщеної особи, оскільки норми матеріального права на які посилався суд, не можуть бути застосовані до внутрішньо переміщених осіб, оскільки їх офіційне місце реєстрації, яке знаходиться на окупованій території, не може вважатися офіційною адресою фізичної особи, за якою вона може отримувати кореспонденцію.

Відповідно до пункту 6 частини 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 379 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу адвоката Король Інни Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до Шевченківського районного суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови складено «04» грудня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Я.В. Головачов

В.І. Олійник