Справа № 450/1560/23 Головуючий у 1 інстанції: Добош Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/2336/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ковальчука Ю.П.,

з участю: представника апелянта Боришкіної М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Міністерства юстиції України Борюшкіної М.О. на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефіра Роман Васильович про визнання незаконним та скасування наказу,-

в с т а н о в и в:

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. про визнання незаконним та скасування наказу.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 06.02.2023 року ОСОБА_1 з офіційного сайту Міністерства юстиції стало відомо про те, що 16.02.2023 року буде розглядатись скарга ОСОБА_2 від 24.01.2023 року. 07.02.2023 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Медвідь В.О. було надіслано письмові пояснення на адресу Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг та 15.03.2023 року було надіслано доповнення до письмових пояснень в яких просив відмовити у задоволенні скарги. 23.03.2023 року на офіційному сайті Міністерства юстиції було опубліковано наказ «Про задоволення скарги» за № 1 23.03.2023 року, який вважає незаконним.

Вказував, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.05.2015 року у справі № 450/2962/14-ц, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволені частково. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 12.10.2015 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково, вирішено: «Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу за договором позики від 01.01.2010р. в розмірі 537 700, 00 доларів США; проценти за користування позикою від 01.01.2010р. у розмірі 277 836, 22 доларів США, 3% річних за період з 01.06.2014р. по 10.03.2015р. в розмірі 18 969, 60 грн. На виконання рішення суду 29.10.2015р. було видано виконавчий лист № 450/2962/14-ц. 26.09.2022р. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 69934183 щодо виконання вищезазначеного виконавчого документу, а також винесено постанову про накладення арешту у межах - суми звернення стягнення на все майно боржника ОСОБА_2 . В цей же день приватним виконавцем здійснено опис та накладено арешт на житлові будинки та земельні ділянки боржника ОСОБА_2 . В процедурі примусового виконання рішення суду приватним виконавцем 12.01.2023р. складено Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 535, 9 кв.м. та земельну ділянку під ним кадастровий номер: :01:002:0740.

13.01.2023р. позивачу видано приватним нотаріусом свідоцтво про право власності на дане майно та зареєстроване за ним право приватної власності. Окрім того 16.01.2023р. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. складено Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, відповідно до якого передано стягувачу ОСОБА_1 у власність: житловий будинок, місцезнаходження: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0273, місцезнаходження: АДРЕСА_1 . 17.01.2023р. позивачу видано приватним нотаріусом свідоцтво про право власності на дане майно та зареєстроване за ним право приватної власності.

Вказував, що передача від боржника стягувачу майна відповідно до ч. 8 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» є примусовою дією, яка спрямована на звернення стягнення на майно боржника в результаті якої стягувач його набуває у власність, що і мало місце у спірному випадку.

Зазначав, що згідно з п. 3 ч. 4 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у п.6 ч.1 цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону. В даному випадку мало місце саме набуття права власності ОСОБА_1 на майно в результаті його примусової реалізації відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» і тому наявність зареєстрованих обтяжень на об`єкти нерухомого майна в силу вимог п. 3 ч. 4 ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не могла бути підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності, а тим більше для задоволення скарги ОСОБА_2 .

Крім цього ухвалою Київського апеляційного суду від 14.03.2023р. задоволено апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_1 ОСОБА_3 та скасовано ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13.01.2023р. Також ухвалою Київського апеляційного суду від 14.03.2023р. задоволено апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_1 ОСОБА_3 та скасовано ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 31.08.2022р. Звертає увагу, що у провадженні Слідчого управління ГУ Львівської області знаходиться кримінальне провадження № 0000526 від 23.02.2016р., потерпілим в якому визнано ОСОБА_1 07.11.2018р. ОСОБА_2 повідомлено про підозру під розписку та станом на даний час ОСОБА_2 оголошено в розшук. На підставі викладеного просив задоволити позовні вимоги.

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 ,- задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України за № 1085/5 від 23.03.2023 року «Про задоволення скарги».

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник Міністерства юстиції України Борюшкіна М.О.

Вважає, що при ухваленні рішення не були з`ясовані усі обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому воно є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що судом не було враховано те що, державний реєстратор зупиняє державну реєстрацію прав у зв`язку з наявністю у Державному реєстрі прав судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили відповідно до статті 25 Закону, і в такому випадку підстава зазначена, в пункті 3 частини четвертої статті 24 Закону не має місця у даному випадку. Таким чином, Колегія дійшла правильного висновку, скасувавши рішення державного реєстратора Олефіра Р. В., оскільки крім зареєстрованого обтяження у вигляді арешту, накладеного у межах виконавчого провадження №69934183 в інтересах позивача, як стягувача, були наявні ще одні обтяження у вигляді арешту на майно ОСОБА_2 в рамках кримінального провадження, яке не стосується цивільного провадження та виданого за результатом його розгляду виконавчого листа.

Звертає увагу суду на те, що предметом розгляду колегії були лише процедурні порушення вчинені державним реєстратором (нотаріусом) під час здійснення реєстраційних дій.

Крім того, покликається на те, що крім обтяжень, накладених приватним виконавцем Білецьким І.М. в рамках виконавчого провадження №69934183, в Державному реєстрі прав наявні зареєстровані обтяження від 13.01.2023 року №48219567, та від 17.01.2023 року за № 48217035 на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 31.08.2022 року у справі №752/9994/22, якою накладено арешт на майно ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження, яке не стосується цивільного провадження та виданого за результатом його розгляду виконавчого листа.

Звертає увагу суду, що судом першої інстанції взагалі не було взято до уваги. вищенаведене обтяження, однак на момент вчинення оскаржуваних реєстраційних дій щодо нерухомого майна ухвала від 31.08.2022 ще не була скасована.

Апелянт наголошує, що Колегією розглядається скарга саме на рішення прийняті приватним нотаріусом Олефіром Р.В. і на порядок їх прийняття саме 13.01.2023 та 17.01.2023, коли ухвали судів були чинними та на момент прийняття оскаржуваних рішень приватний нотаріус Олефір Р.В. мав діяти відповідно до законодавства та діяти згідно частини першої статті 24 Закону № 1952-IV де чітко прописані підстави для відмови в державній реєстрації прав: 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Також, Мін?юст зазначав про наявність підстав для закриття провадження у справі, у зв?язку із відсутністю предмету спору, оскільки право позивача було реалізовано у зв?язку із державною реєстрацією права власності об?єктів нерухомого майна. Оскаржуваний наказ Міністерства юстиції ніяким чином не перешкоджає теперішнім власникам володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Таким чином, Наказ Міністерства юстиції України від 23.03.2023 № 1085/5 «Про задоволення скарги» ніяким чином не впливає на права Позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта Боришкіної М.О., на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов про визнання незаконним та скасування наказу, суд першої інстанції виходив з того, що Колегією розглядалося питання про відповідність оскаржуваних реєстраційних дій саме на день їх вчинення, відтак, за відсутності судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, в колегії не було підстав для прийняття рішення про порушення реєстратором вимог ст.25 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 26.09.2022р. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 69934183 про примусове виконання виконавчого листа № 450/2962/14-ц виданого 29.10.2015р. Пустомитівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу за договором позики від 01.01.2010р. в розмірі 537700,00 доларів США; проценти за користування позикою від 01.01.2010р. у розмірі 277 836,22 доларів США, 3% річних за період з 01.06.2014р. по 10.03.2015р. в розмірі 18969,60грн.; стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат по сплаті судового збору в тому числі за подачу заяви про забезпечення позову в сумі 3889,07грн.

Постановою про арешт майна боржника від 26.09.2022р. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2

26 вересня 2022р. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. прийнято постанову про опис та арешт майна (коштів боржника), згідно якою описано та накладено арешт на майно: житловий будинок загальною площею 535,9 кв.м., місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0740, місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

16 січня 2023р. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. складено Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, відповідно до якого передано стягувачу ОСОБА_1 у власність: житловий будинок, реєстраційний номер 36, місцезнаходження: АДРЕСА_1 на загальну суму 7120960,00грн. та земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0273, місцезнаходження: АДРЕСА_1 на загальну суму 1060010,00грн. в рахунок погашення боргу згідно з виконавчим документом: виконавчий лист № 4502962/14-ц виданий 29.10.2015р.

Згідно Свідоцтва, зареєстрованого в реєстрі за № 162 приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. 13.01.2023р. посвідчено, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається із земельної ділянки площею 0,3624га, кадастровий номер :01:002:0740, місцезнаходження: Львівська область, Пустомитівський район, с.Конопниця.

13 січня 2023р. приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. як державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна: земельної ділянки площею 0,3624га, кадастровий номер :01:002:0740, місцезнаходження: Львівська область, Пустомитівський район, с.Конопниця, рішення про реєстрацію № НОМЕР_1 .

Згідно Свідоцтва, зареєстрованого в реєстрі за № 160 приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. 13.01.2023р. посвідчено, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається із житлового будинку АДРЕСА_1 .

13 січня 2023р. приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. як державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна: житлового будинку АДРЕСА_1 , рішення про реєстрацію № 66090470.

У відповідності до Свідоцтва, зареєстрованого в реєстрі за № 199 приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. 17.01.2023р. посвідчено, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається із житлового будинку АДРЕСА_1 .

17 січня 2023р. приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В., як державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна: житлового будинку АДРЕСА_1 , рішення про реєстрацію № 66112411.

Згідно Свідоцтва, зареєстрованого в реєстрі за № 162 приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. 17.01.2023р. посвідчено, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається із земельної ділянки площею 0,14га, кадастровий номер :01:001:0273, місцезнаходження: Львівська область, Пустомитівський район, с.Конопниця.

17 січня 2023р. приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В., як державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна: земельної ділянки площею 0,14га, кадастровий номер :01:001:0273, місцезнаходження: Львівська область, Пустомитівський район, с.Конопниця, рішення про реєстрацію № НОМЕР_2 .

24 січня 2023р. ОСОБА_2 подано до Міністерства Юстиції України скаргу в якій остання просила скасувати рішення державного реєстратора Олефір Р.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно від 13.01.2023р. № 66090470, 66090712, від 17.01.2023р. № 66112411, 66114989, оскільки на момент прийняття оскаржуваних рішень були наявні обтяження по кримінальному провадженню, накладені ухвалами Голосіївського районного суду міста Києва від 31.08.2022р. та від 13.01.2023р.

Приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Олефір Р.В. подав пояснення по суті скарги у сфері державної реєстрації до Центральної колегії , в яких вказав що згідно з п.3 ч.4 ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у п.6 ч.1 цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону. Щодо посилань ОСОБА_2 на наявність арешту на майно, накладеного згідно з додатковою ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 13.01.2023р., то в даному випадку вважає його таким, що взагалі немає відношення до проведених нотаріусом реєстраційних дій, оскільки згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень така ухвала оприлюднена 30.01.2023р., тобто після проведення реєстраційних дій, а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 06.02.2023р. державна реєстрація такого обтяження не проведена.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав письмові пояснення до Центральної колегії Міністерства юстиції України в яких зазначив, що в межах виконавчого провадження № 69934183 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. з метою належного та повного виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.05.2015р. у справі № 450/2962/14-ц (у зв`язку з невиконанням рішення ОСОБА_2 ) передано об`єкти нерухомості на примусову реалізацію, шляхом їх продажу через електронні торги ДП «Сетам», ОСОБА_2 від моменту відкриття виконавчого провадження жодного разу не оскаржувала дії приватного виконавця.

В процедурі примусового виконання рішення суду приватним виконавцем 12.01.2023р. складено Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 535,9 кв. м. та земельну ділянку під ним кадастровий номер: :01:002:0740. 13.01.2023р. позивачу видано приватним нотаріусом свідоцтво про право власності на дане майно та зареєстроване за ним право приватної власності. Окрім того 16.01.2023р. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. складено Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, відповідно до якого передано стягувачу ОСОБА_1 у власність: житловий будинок, місцезнаходження: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0273, місцезнаходження: АДРЕСА_1 . 17.01.2023р. позивачу видано приватним нотаріусом свідоцтво про право власності на дане майно та зареєстроване за ним право приватної власності.

Вказував, що реєстрація відбувалась у відповідності до вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, відповідно до п.3 ч.4 ст.24 Закону відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у п.6 ч.1 цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону.

Зазначив, що ухвала суду від 31.08.2022р. у справі № 752/9994/22 опублікована у Єдиному державному реєстрі судових рішень лише 24.01.2023р. В реєстрі обтяжень ухвала суду від 31.08.2022р. зареєстрована 24.10.2022р. Ухвала суду від 13.01.2023р., відмітка про набрання законної сили 18.01.2023р. у справі № 752/9994/22. Станом на 06.02.2023р. у реєстрі обтяжень нерухомого майна взагалі відсутня, тобто така прокурором не подана на виконання. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2

15.03.2023р. Представник ОСОБА_1 Медвідь В.О. подав письмові пояснення до Центральної колегії Міністерства юстиції України в яких зазначив, що ухвалою Київського апеляційного суду від 14.03.2023р. було скасовано ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 13.01.2023р. у справі № 752/9994/22.

23.03.2023р. Міністерством юстиції України прийнято наказ № 1085/5 «Про задоволення скарги», яким скаргу ОСОБА_2 від 24.01.2023р. задоволено. Скасовано рішення від 13.01.2023р. № 66090470, 66090712, від 17.01.2023р. № 66112411, 66114989, прийняті приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. Підставою зазначено висновок центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 16.02.2023р. за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 від 24.01.2023р.

Спірні правовідносини стосуються захисту прав стягувача у виконавчому провадженні, правомірності набуття у власність нерухомого майна боржника в рахунок погашення боргу, а також дотримання порядку реєстрації права власності на таке майно.

Процедура розгляду Міністерством юстиції України скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав визначена статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком № 1128.

Відповідно до положень статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

У разі якщо розгляд та вирішення скарги потребують перевірки діяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також залучення скаржника чи інших осіб, Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть продовжити строки розгляду та вирішення скарги, повідомивши про це скаржника. При цьому загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів.

Відповідно до пунктів 13, 14 Порядку № 1128 у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи:

1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту;

2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

При цьому пунктом 9 Порядку № 1128 передбачено, що під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує:

1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту;

2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах;

3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації;

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний наказ Міністерства юстиції України від 23 березня 2023р. «Про задоволення скарги» ОСОБА_2 та скасування рішення від 13.012023 року №66090470, 066090712, від 17.01.2023 року №66112411, 66114989, прийнятого нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефіром Р.В., прийнятий на підставі висновку Центрально колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів міністерства юстиції від 16 лютого

2023 року.

Згідно із зазначеним висновком оскаржувані ОСОБА_2 рішення приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. прийняті з порушенням ст.10, 18, 25 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме за наявності запису про арешт нерухомого майна, що є підставою для відмови у державній реєстрації прав.

У ході розгляду скарги, зокрема, встановлено, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.01.2023р. в рамках кримінального провадження № 0000078 було накладено арешт на об`єкти нерухомого майна шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо зазначеного нерухомого майна, розпоряджатись будь-яким чином, вчиняти будь-які дії, пов`язані з реєстрацією та перереєстрацією прав власності в тому числі забороною продажу на торгах (аукціонах), які перебувають у власності ОСОБА_2 . Той факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не були зареєстровані у Державному реєстрі прав, що передбачає Закон, сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження.

Враховуючи, що висновок комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації містить мотиви та обґрунтування прийнятого рішення, безпідставними є доводи позивача про необґрунтованість та незаконність оспорюваного наказу Міністерства юстиції України.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 29 серпня 2022 року у справі № 160/4731/20, а також у постанові від 27 січня 2023 року у справі № 380/25365/21 у справі за позовом приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Глода А. Р. до Міністерства юстиції України, третя особа ДП «Національні інформаційні системи», про визнання протиправним і скасування цього ж наказу Міністерства юстиції України, що і у справі, яка переглядається в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 18 зазначеного Закону при здійсненні державної реєстрації підлягає перевірці документи та/або відомості Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.

Відповідно до пунктів 4, 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставами для відмови в державній реєстрації прав є те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (частина друга статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Враховуючи, що на час прийняття приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефіром Р.В. рішення № 66090470 від 13.01.2023 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна: житлового будинку АДРЕСА_1 , а також рішення № 66114989 від 17.01.2023р. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна: земельної ділянки площею 0,14га, кадастровий номер :01:001:0273, місцезнаходження: Львівська область, Пустомитівський район, с.Конопниця на майно ОСОБА_2 було накладено арешт ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.01.2023р. в рамках кримінального провадження № 0000078, колегія суддів вважає законним висновок Міністерства юстиції України про не відповідність оспорюваних рішень державного реєстратора ст.. 10, 18, 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Судом не було враховано те що, державний реєстратор зупиняє державну рестрацію прав у зв?язку з наявністю у Державному реєстрі прав судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили відповідно до статті 25 Закону, і в такому випадку підстава зазначена, пункті 3 частини четвертої статті 24 Закону не має місця у даному випадку.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 25.02.2021 у справі №826/5212/18, «..Необґрунтованими слід визнати посилання судів на положення пункту 3 частини четвертої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який передбачає виключення щодо застосування визначеної у пункті 6 частини першої статті 24 зазначеного Закону заборони у здійсненні державної реєстрації (наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно), оскільки крім зареєстрованого обтяження у вигляді арешту, накладеного у межах виконавчого провадження № 66378069 в інтересах позивачки, як стягувача, було наявне ще одне обтяження у вигляді арешту... " Таким чином, Колегія дійшла правильного висновку, скасувавши рішення державного реєстратора Олефіра Р. В., оскільки крім зареєстрованого обтяження у вигляді арешту, накладеного у межах виконавчого провадження №69934183 в інтересах позивача, як стягувача, були наявні ще одні обтяження у вигляді арешту на майно ОСОБА_2 в рамках кримінального провадження, яке не стосується цивільного провадження та виданого за результатом його розгляду виконавчого листа.

Суд першої інстанції на зазначені обставини належної уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням результатів розгляду справи апеляційним судом, з ОСОБА_1 слід стягнути в користьМіністерства юстиції України судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1610, 40 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України Борюшкіної М.О. - задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 травня 2024 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефіра Роман Васильович про визнання незаконним та скасування наказу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Міністерства юстиції України 1610,40 грн.. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05.12.2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.