Справа № 527/988/24
провадження 2/527/489/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 грудня 2024 року м.Глобине
Глобинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Свістєльнік Ю.М.,
за участю секретаря - Бородіної Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Глобинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства, внесення змін в актовий запис про народження та стягнення аліментів, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною позовною заявою в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , яку в ході судового розгляду справи уточнила та прохала визнати ОСОБА_3 батьком ОСОБА_2 , внести зміни до актового запису про народження дитини та стягнути з ОСОБА_3 аліменти на її користь на утримання дитини.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 2008 року по березень 2009 року вона проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина ОСОБА_4 . При реєстрації народження доньки запис про батька був зроблений з її слів, тобто відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Вказала, що вона повідомляла відповідача у квітні 2009 року про свою вагітність, на що він спочатку не визнавав себе батьком, а потім визнав та обіцяв оформити батьківство. На даний час відповідач відмовляється добровільно, в позасудовому порядку, подавати заяву про реєстрацію його як батька дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану та ухиляється від обов`язків з утримання дитини, через що позивач змушена звертатися до суду з позовом про визнання батьківства та стягнення аліментів.
У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, від представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд про їх задовольнити.
У судове засідання відповідач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.
У судове засідання представник третьої особи не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи, від представника надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, при винесенні рішення покладалася на розсуд суду.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22 грудня 2009 року, актовий запис №123. Мати дитини - ОСОБА_5 , батько дитини - ОСОБА_6 . Запис про батька дитини проведено за вказівкою матері в порядку, передбаченому частиною першою статті 135 СК України (а.с.7, 17-19).
Відповідно до рішення Глобинського районного суду полтавської області від 04.03.2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (а.с.8).
Також судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі не перебували та не перебувають.
Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.
Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У статті 125 СК України передбачено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.
Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.
Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно з ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодекс.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 12.06.2024 року у справі призначалась судова молекулярно-генетична експертиза та зобов`язано ОСОБА_3 на вимогу експерта з`явитися до експертної установи для відібрання зразків і проведення дослідження, однак ухвала суду експертною установою повернута без виконання в зв`язку з неявкою відповідача ОСОБА_3 на експертизу.
Слід зазначити, що висновок експертизи з питання походження дитини є одним з доказів, які повинні бути оцінені судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Водночас, відповідач ухилявся від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, не з`являвся у визначений час для проведення такої, що стверджується повідомленнями експерта про неможливість проведення таких у зв`язку з його неявкою.
Згідно ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
При цьому суд враховує й психологічне значення для дітей рішення суду про визнання батьківства, оскільки завдяки цьому рішенню діти матимуть можливість реалізувати своє природне право знати свого батька, а також завдяки такому утверджується природний обов`язок батька турбуватися про своїх дітей.
Пунктом 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання передбачено, що на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви про визнання батьківства, внесення змін в актовий запис про народження.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Згідно із ч. 1 ст. 189 цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.
Відповідно частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Так, з дня народження дитина знаходиться на утриманні матері ОСОБА_1 , відповідач на даний час матеріально не допомагає та ухиляється від цього обов`язку.
Таким чином, суд приходить до висновку, що і вимогу про стягнення аліментів слід задовольнити та стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, тобто із 09.04.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
У відповідності до ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує також з відповідача на користь позивача - 1211,20 грн. внесеного нею (за подачу позову щодо про визнання батьківства) судового збору, та на користь держави стягує з відповідача - 1211,20 грн. судового збору (при вирішенні питання стягнення аліментів), та рішення суду, в частині стягнення аліментів, допускає до негайного виконання, але у межах платежу за один місяць (ст.430 ЦПК України).
Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 280, 281 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Глобинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства, внесення змін в актовий запис про народження та стягнення аліментів - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зобов`язати Глобинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести відповідні зміни до актового запису №123 від 22 грудня 2009 року про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 ), зазначивши батьком дитини ОСОБА_3 , громадянин України, все інше залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який проживае за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), до досягнення нею повноліття щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку відповідно до положень ст. 354 ЦПК України до Полтавського апеляційного суду.
Повне найменування сторін:
Позивача: ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , рнокпп: НОМЕР_3 ).
Представник позивача: ОСОБА_8 (адреса: АДРЕСА_4).
Відповідач: ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , рнокпп: НОМЕР_2 ).
Суддя Ю. М. Свістєльнік