Справа №567/1633/24
Провадження №2/567/546/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2024 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

при секретарі - Гічиновська Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів

встановив:

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини звернулася ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.07.2018 Острозьким районним судом Рівненської області було видано судовий наказ, відповідно до якого з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.07.2018 і до досягнення дитиною повноліття та вказує, що на час розгляду справи відповідач не мав регулярного та стабільного доходу, однак на даний час матеріальний стан відповідача змінився, він отримує регулярний дохід, він є власником квартири та транспортних засобів, однак продовжує сплачувати аліменти у фіксованому розмірі.

Задля забезпечення прав та інтересів дитини щодо належного утримання просить суд змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі частини доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд, розглянувши справу відповідно до ст.274-279 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалою суду від 02.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, відповідно до ст.274-279 ЦПК України, та роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Подав суду заяву про зупинення провадження у справі, мотивуючи її наміром скористатися послугами адвоката, подання відзиву на позовну заяву, пояснень, надання доказів та необхідністю безпосередньої участі у судових засіданнях, зазначаючи про відсутність наразі такої можливості у зв`язку з його перебуванням на військовій службі.

Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи не подавали.

21.10.2024 до початку розгляду справи ОСОБА_2 подав клопотання про зупинення провадження у справі з підстав п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, мотивуючи його перебуванням у лавах Збройних Сил України.

Клопотання щодо обов`язку суду зупинити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України не підлягає до задоволення з таких підстав.

До клопотання про зупинення провадження у справі відповідач надав довідку військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2024 за №614 про те, що він на даний час, як мобілізований, перебуває на військовій службі у зазначеній військовій частині.

Згідно з п. 2 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторонни або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

При вирішення зазначеного клопотання суд виходить з того, що надана довідка не підтверджує наявності підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України та враховує висновки Верховного Суду, оскільки у справі відсутні відомості про переведення на воєнний стан або залучення до виконання завдань у зоні бойових дій військової частини в якій перебуває відповідач на військовій службі.

Схожі висновки зроблені і в постанові Верховного Суду від 09.11.2022 у справі №753/19628/17 (провадження №61-9218св22), ухвалі Верховного Суду від 17.01.2023 у справі №501/1699/17 (провадження №61-17764св21), які, згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, враховуються судом при застосуванні відповідних норм права.

Крім того, при вирішшенні зазначеного клопотання суд виходить і з того, що зазначена справа стосується захисту, в першу чергу, прав та інтересів спільної дитини сторін спору.

За таких обставин інститут зупинення провадження у справі не може бути застосований у цій справі на шкоду інтересам дитини, меті цього інституту та принципам цивільного судочинства, утримання і забезпечення дитини не може бути поставлено у залежність від тривалості розгляду справи, а тому суд відмовляє в задоволені зазначеного клопотання.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи та ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 13.10.2015, встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

23.07.2018 Острозьким районним судом Рівненської області було видано судовий наказ, відповідно до якого з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.07.2018 і до досягнення дитиною повноліття

Позивач, посилаючись на те, що на даний час майновий стан відповідача змінився, він отримує регулярний дохід, має у власності двокімнатну квартиру, легковий автомобіль та мопед, однак продовжує сплачувати аліменти у фіксованому розмірі, для забезпечення прав та інтересів дитини щодо належного утримання просить суд змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі частини доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.1 ст.180 СК України та ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Із приписів ст.181 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Водночас, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Положеннями статті 27 Конвенції "Про права дитини", яку ратифіковано Постановою ВР №789-XII від 27.02.91, передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на наявність імперативного дозволу змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.183, 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05.02.2014 у справі №6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених в ст.182-184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Як встановлено судом, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дочки на користь позивача визначено судом в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому встановлено, що під час розглядом судом справи про стягнення аліментів, ОСОБА_2 регулярного та стабільного доходу не мав.

Згідно матеріалів виконавчого провадження АСВП 75823816 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, ОСОБА_2 станом на 01.06.2024 отримував заробітну плату/дохід застрахованої особи від військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон віджуження об`єктів нерухомого майна, за ОСОБА_2 зареєстровано нерухоме майно: двокімнатна квартира, загальною площею 41,2 м2. Згідно листа МВС України, за ОСОБА_2 зареєстровано транспортні засоби: легковий автомобіль, 2004 року випуску, та мопед, 2008 року випуску.

З довідки військової частини НОМЕР_1 №614 від 07.10.2024 вбачається, що станом на 07.10.2024 ОСОБА_2 перебуває на військовій службі (мобілізований) в військову частину НОМЕР_1 .

Таким чином на даний час матеріальний стан відповідача змінився та він отримує регулярний дохід, а тому суд приходить до висновку про необхідність змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача та враховуючи положення законодавства щодо права того з батьків, з яким проживає дитина, вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дочкою повноліття.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по справі.

На підставі ст.180-184 СК України, керуючись ст.ст.5, 12, 13, 141, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений судовим наказом Острозького районного суду Рівненської області від 23.07.2018 про стягнення з ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 аліментів і стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 користь держави 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ),

відповідач ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Повний текст рішення складено 01.11.2024.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.