Справа № 183/4517/23
№ 2/183/402/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2024 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

секретаря судового засідання Пономаренко О.О.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Новомосковську цивільну справу за позовом Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих адміністративним правопорушенням,-

в с т а н о в и в :

12 квітня 2023 року Державне агентство меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих адміністративним правопорушенням, в якому просило суд: стягнути з відповідача на користь Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства шкоду, заподіяну державі незаконним виловом водних біоресурсів внаслідок вчинення адміністративного в розмірі 90 423,00 грн., перерахувавши на розрахунковий рахунок Новомосковської міської територіальної громади, , р/р UA0004581, код класифікації доходів 24062100.

В обґрунтування позову Державне агентство меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області посилається на те, що інспектором ОСОБА_4 07.07.2022 року було викрито грубе порушення Правил любительського та спортивного рибальства, скоєне відповідачем ОСОБА_2 , яке мало ознаки кримінального злочину.

Адміністративні матеріали у відношенні ОСОБА_2 були скеровані до правоохоронних органів. Відомості про факт грубого порушення Правил рибальства 22.07.2022 року внесені до ДРДР за № 0000046 за ч. 1 ст. 249 КК України, проте постановою Новомосковського відділу поліції від 19 грудня 2022 року кримінальне провадження було закрито.

Відповідно до приписів ч. 7 ст. 38 КУпАП у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через 3 (три) місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

28 грудня 2022 року за вих.. № 2-2-9/2051-22 адміністративні матеріали за ст. 85 КупАП відносно ОСОБА_2 були направлені для розгляду до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2023 року у справі № 183/228/23, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року, ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 85 КУпАП та на підставі ч. 2 ст. 38 КУпАп провадження у справі було закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Так, протоколом від 07.07.2022 року № 047871 про адміністративне правопорушення зафіксовано, що ОСОБА_2 07.07.2022 року о 05.00 годині на річці Вольнянка біля с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області, здійснював вилучення водних біоресурсів, а саме ловив рибу забороненим знаряддям лову - сітками жилковими в кількості 6 штук загальною довжиною 480, метрів. Своїми діями ОСОБА_2 грубо порушив п. 3.15 "«Правил любительського та спортивного рибальства», ст. 63 Закону України "Про тваринний світ". Збитки рибному господарству склали в сумі 90 423,00 грн., в тому числі:

-карась сріблястий 53 шт. на суму 83 793,00 грн.;

-щука 1 шт. на суму 3 468,00 грн.;

-окунь 1 шт. на суму 3 162,00 грн.

Розрахунок розміру майнової шкоди було здійснено головним державним інспектором відділу охорони водних ресурсів «Дніпропетровський рибоохоронний патруль» ОСОБА_4 згідно такс, затверджених Постановою КМУ від 21.11.2011 року № 1209 в редакції Постанови КМУ від 06.10.2021 року № 1039 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів».

На час звернення до суду з даним позовом, відповідачем завдана шкода в сумі 90 423,00 грн. не відшкодована.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2023 року дану позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення її недоліків, а саме: долучення до позовної заяви копії всіх документів, що додаються до позовної заяви відповідно до кількості відповідачів.

27 квітня 2023 року на виконання даної ухвали представник позивача Державного агентства меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області звернулося до суду з заявою, згідно якої усунув недоліки первісної заяви.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2023 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2024 року уточнено анкетні дані відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1

14 лютого 2024 року Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з заявою про зменшення позовних вимог, згідно якої просило суд: стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області шкоду, завдану адміністративним правопорушенням внаслідок незаконного вилову риби в розмірі 89 427,00 грн., перерахувавши на розрахунковий рахунок Губиниської селищної територіальної громади, , р/р UA0004617, код класифікації доходів 24062100.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2024 року уточнено найменування позивача - Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області, , місцезнаходження за адресою: 49049, м. Дніпро, провулок Добровольців, буд. 15.

Таким чином, судом розглядались позовні вимоги Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих адміністративним правопорушенням.

В судовому засіданні представник позивача Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. В подальшому звернувся з заявою про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник, кожен окремо, заперечували проти задоволення позовних вимог, просили в позові відмовити за необґрунтованістю.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд 29.03.2024 року розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2023 року у справі № 183/228/23, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року, ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 85 КУпАП та на підставі ч. 2 ст. 38 КУпАп провадження у справі було закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Зі змісту постанови від 15 лютого 2023 року та протоколу від 07 липня 2022 року № 047871 про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 07.07.2022 року о 05.00 годині на річці Вольнянка біля с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області, здійснював вилучення водних біоресурсів, а саме ловив рибу забороненим знаряддям лову - сітками жилковими в кількості 6 штук загальною довжиною 480, метрів. Своїми діями ОСОБА_2 грубо порушив п. 3.15 "«Правил любительського та спортивного рибальства», ст. 63 Закону України "Про тваринний світ". Збитки рибному господарству склали в сумі 90 423,00 грн., в тому числі:

-карась сріблястий 53 шт. на суму 83 793,00 грн.;

-щука 1 шт. на суму 3 468,00 грн.;

-окунь 1 шт. на суму 3 162,00 грн.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до Додатку № 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 21листопада 2011 року №1209 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди,заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів» за незаконне видобування одного екземпляра такого виду водних біоресурсів як:

-карась сріблястий нараховується шкода в розмірі 1 581 грн. (93 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) за одну особину, в даному випадку 83 793,00 грн. (53 шт. х 1 581,00 грн.);

-щука нараховується шкода в розмірі 3 468,00 грн. (204 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) за одну особину;

-окунь нараховується шкода в розмірі 3 162,00 грн. (186 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) за одну особину.

Судом встановлено, що розрахунок розміру майнової шкоди було здійснено головним державним інспектором відділу охорони водних ресурсів «Дніпропетровський рибоохоронний патруль» Агеєнком І.М. згідно такс, затверджених Постановою КМУ від 21.11.2011 року № 1209 в редакції Постанови КМУ від 06.10.2021 року № 1039 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів».

Тобто, шкода, завдана відповідачем шляхом незаконного вилову риби становить 90 423,00 грн. (83 793,00 грн. + 3 468,00 грн. + 3 162,00 грн.).

Судом встановлено та не заперечується позивачем, що риба була реалізована в порядку визначеному постановою КМУ від 25.08.1998 року № 1340 на суму 996,40 грн., а тому шкода, завдана відповідачем шляхом незаконного вилову риби становить 89 427,00 грн.

Суд вирішуючи спір по суті заявлених вимог, до вказаних правовідносин застосовує наступні норми права.

Так, статтею 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах визначених цією Конституцією.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про тваринний світ» риби в усьому їх видовому і популяційному різноманітті та на всіх стадіях розвитку (ембріони, яйця, лялечки тощо), які перебувають у стані природної волі, утримуються у напіввільних умовах чи в неволі належать до об`єктів тваринного світу, на які поширюється дія цього Закону.

Статтею 10 Закону України «Про тваринний світ» передбачено, що громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» шкода, завдана рибному господарству внаслідок знищення або погіршення стану водних біоресурсів та середовища їх перебування внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодуванню за рахунок осіб, які безпосередньо здійснювали або замовляли здійснення такої діяльності.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про тваринний світ» користувачі об`єктами тваринного світу в установленому законодавством порядку зобов`язані додержуватися встановлених правил, норм, лімітів і строків використання об`єктів тваринного світу; використовувати тваринний світ у способи, що не допускають порушення цілісності природних угруповань і забезпечують збереження тварин, яких не дозволено використовувати.

Статтею 63 Закону України «Про тваринний світ», передбачено, що порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону, в зв`язку з чим підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Крім того, ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно з ч.ч. 4, 5ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забруднення навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

За положеннями ч.ч. 1, 3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з приписами ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» передбачено, що посадові особи органів рибоохорони здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів.

Відповідно до ст. 21Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» державний контроль за провадженням рибогосподарської діяльності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері рибного господарства, з метою забезпечення.

Згідно зі ст. 57 Закону України «Про тваринний світ» державний контроль у галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими державними адміністраціями, сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері мисливського господарства, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері рибного господарства, органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища і мисливського господарства та полювання, іншими державними органами відповідно до закону.

Відповідно до п. 6.16 Положення про органи рибоохорони Державного агентства рибного господарства України, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 26 від 19 січня 2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 березня 2012 року за № 379/20692, органи рибоохорони мають право самостійно та через органи прокуратури подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів.

Враховуючи вищевикладене, шкода, завдана внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів, повинна бути відшкодована особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 5 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування. Бюджетами місцевого самоврядування є бюджети територіальних громад сіл, їх об`єднань, селищ, міст (у тому числі районів у містах), бюджети об`єднаних територіальних громад.

Статтею 7 Бюджетного кодексу України визначено, що принцип ефективності та результативності обґрунтовується при складанні та виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу, які мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів. Бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Відповідно до ст. 69-1 Бюджетного кодексу України, до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Згідно зі ст.ст. 47, 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», шкода яка заподіяна державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, підлягає відшкодуванню у повному обсязі та стягується до місцевого бюджету.

Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). При цьому слід виділяти такі обов`язкові складові елементи, які необхідні для настання деліктної відповідальності: а) протиправна поведінка особи; б) настання шкоди; в) причинний зв`язок між двома першими елементами; в) вина завдавача шкоди.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним виловом риби, обґрунтовані, належними доказами підтверджені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до приписів ч.ч. 1,6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладено та керуючись, ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273, 274, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих адміністративним правопорушенням, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області шкоду, завдану адміністративним правопорушенням внаслідок незаконного вилову риби в розмірі 89 427,00 грн. (вісімдесят дев`ять тисяч чотириста двадцять сім грн. 00 коп.), перерахувавши на розрахунковий рахунок Губиниської селищної територіальної громади, , р/р UA0004617, код класифікації доходів 24062100.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області судові витрати в розмірі 3 684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. 00 коп.).

Учасники справи:

- позивач: Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області, , місцезнаходження за адресою: 49049, м. Дніпро, провулок Добровольців, буд. 15;

-відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 29 березня 2024 року.

Суддя Д.І. Городецький