Провадження № 22-ц/802/882/24 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Луцькводоканал» про визнання дій протиправними, заборону вчиняти дії та відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії КП «Луцькводоканал» щодо здійснення ним діяльності із надання послуг водопостачання та водовідведення;

- визнати протиправними дії КП «Луцькводоканал» щодо застосування ним тарифів на надання послуг з питного водопостачання;

- заборонити КП «Луцькводоканал» здійснювати діяльність із надання послуг водопостачання та водовідведення;

- стягнути з відповідача на свою користь 452 618 грн за завдану моральну шкоду.

19 липня 2024 року позивач ОСОБА_1 подав заяву, в якій просив вжити заходи щодо забезпечення позову, а саме: заборонити КП «Луцькводоканал» вчиняти дії для припинення водопостачання та водовідведення до квартири АДРЕСА_1 . Оскільки, на його думку, невжиття зазначених заходів ускладнить виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення його заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, неповно з`ясував обставини, що мають значення для вирішення питання про забезпечення позову, та неправильно застосував норми матеріального права. Крім того вказував, що у разі вчинення відповідачем дій щодо припинення водопостачання та водовідведення його квартири, їх відновлення буде утрудненим та потребувати матеріальних витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Сторони по справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Колегія суддів, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належні та допустимі докази, які підтверджують необхідність вжиття заходів забезпечення позову, про які він просить, а також вказані заходи суд вважав такими, що не є адекватними по відношенню до заявлених позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції є правильний.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Зі змісту поданої позивачем ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову вбачається, що він не навів жодних обставин, які б свідчили про наявність підстав вважати, що незастосування запропонованого ним заходу забезпечення позову призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення заявлених ним позовних вимог.

Крім того, у даній заяві ОСОБА_1 посилався на те, що для забезпечення виконання в майбутньому рішення суду необхідно зобов`язати відповідача КП «Луцькводоканал» не вчиняти дії щодо припинення водопостачання та водовідведення у його квартирі. Однак, зазначена вимога позивача прямо суперечить змісту та предмету позову, оскільки однією з його позовних вимог є саме заборона відповідачу здійснювати діяльність з надання зазначених вище послуг.

Отже, враховуючи наведені обставини справи та вищезазначені положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог, передбачених ст. 153 ЦПК України, цілком підставно і обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана ухвала місцевого суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни немає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді