РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

- заочне -

Справа № 495/530/24

Номер провадження 2/495/541/2024

28 жовтня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Кракатиці В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У січня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів, у якому просила суд:

- позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; та

- змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та до досягнення нею повноліття.

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 з відповідачем, ОСОБА_2 , перебували у шлюбі, який було розірвано 09.04.2015 рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/1292/15.

Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дитина проживає зі позивачем за адресою: АДРЕСА_1 та залишилися на утриманні та вихованні позивача. Позивач повністю займається вихованням дитини, її розвитком та навчанням.

Батько дитини самоухилився від участі в житті дитини. Матеріальну допомогу не надає, проживає окремо.

У відповідності до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивача та дитини, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з батьком та його прийманні участі у вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом.

Згідно з рішення Білгород-Дністровського суду по справі № 495/1292/15 з відповідача були стягнути аліменти у розмірі 700,00 гривень до досягнення дитиною повноліття, але це недостатня сума для утримання та виховання дитини та в зв`язку зі зміною законодавства на не менше 50 % прожиткового мінімуму то позивач змушена звернутися до суду з заявою про зміну способу стягнення на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення нею повноліття.

Процесуальні дії у суді

Ухвалою суду від 22 січня 2024 року позовна заява була залишена без руху.

Ухвалою суду від 06 березня 2024 року провадження по справі було відкрито, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 21 березня 2024 року зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради надати до суду висновок про доцільність/недоцільність позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 20 червня 2024 року підготовче провадження по справі було закрито, справа призначена до розгляду по суті.

Підстави розгляду справи за відсутності сторін

У судове засідання позивач не з`явилася, проте у позові одразу вказана, що не заперечує проти розгляду справи за її відсутності та винесенні заочного рішення.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов, заяву про розгляд справи за його відсутності, суду не надав.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, повідомлялася.

Виходячи з чинного процесуального законодавства України, зокрема положень ч. 5 ст. 4, ст. 12, 13, п. 2 ч. 1 ст. 43, ч. 1, 3 ст. 223, ч. 4 ст. 268 ЦПК, участь в судовому засіданні є правом сторони, яким вона розпоряджається на власний розсуд.

Ураховуючи необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності її учасників.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи зазначене, з метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя, оскільки представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи, суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 09.04.2015, справа № 495/1292/15-ц був розірваний (а.с 8). Вказаним рішенням також зобов`язано ОСОБА_2 сплачувати на утримання малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 700 гривень щомісячно, починаючи з 23.02.2015 року до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис про народження № 563 від 21.09.2012, місце державної реєстрації: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області (а.с. 7).

ОСОБА_1 у позовній заяві повідомляє, що батько дитини, ОСОБА_2 , участі у вихованні доньки не приймає, не цікавиться дитиною взагалі, не спілкувався з донькою.

Крім примусового стягнення аліментів, додаткових коштів на утримання дитини не надає.

Відповідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 20.12.2023, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , до складу сім`ї/зареєстрованих входить, зокрема донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

Відповідно до інформації ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.05.2024 року № 3055, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.03.2022 року призваний на військову службу по мобілізації до військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Білгород-Дністровським. міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 станом на 31.03.2024 рік - відсутня, існує переплата у розмірі 10 563,09 грн.

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду

Щодо позовної вимоги стосовно позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні своєї доньки суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п.2 ч.1 ст.164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позивач як на підставу позбавлення батьківських прав відповідача посилається на його ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Проте у ході судового розгляду зазначені вище факти не підтвердилися та не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до довідки-характеристики, наданої Білгород-Дністровським РВП ГУНП в Одеській області № 63/12563 від 08.05.2024 гр. ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 - характеризується посередньо. У зловживанні алкогольними напоями помічений не був. Скарг на поведінку гр. ОСОБА_2 з боку сусідів та родичів не надходило. До адміністративної відповідальності не притягувався, на обліках не значиться.

З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо негативної характеристики відповідача, оскільки вони не найшли своє підтвердження в судовому засіданні.

З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що орган опіки та піклування виснував, що не можливо встановити доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки не вдалося з`ясувати причини невиконанням батьком батьківських обов`язків.

Також у справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивачка не довела, та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про свідоме та винне ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому вважає за необхідне у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити.

Вирішуючи питання про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з наступного.

На підставі частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.

Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1-3 ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статей 182-184 Сімейного кодексу України не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки).

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини, її вік та матеріальне становище платника аліментів.

Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, при визначенні розміру аліментів, суд враховує факт проживання дитини з матір`ю, матеріальний стан позивачки, вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, те що дитина потребує систематичного огляду у лікаря та лікування.

Позивач, як одержувач, довела свої вимоги щодо необхідності зміни способу стягнення аліментів і суд з нею погодився, зокрема тому, що розмір присуджених до стягнення аліментів на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки на даний час збільшилися потреби у розвитку, навчанні та вихованні дітей.

Приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.

Встановивши вказані обставини та врахувавши характер спірних правовідносин, надавши оцінку доказам у їх сукупності та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги у частині зміни розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів підлягають задоволенню.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили.

Таким чином, стягнення аліментів у зміненому розмірі необхідно розпочати з дня набрання рішенням суду законної сили і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Отже у загальному, на підставі вищенаведених підстав та мотивів прийнятого рішення суд виснує, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 7, 180, 182, 183, 184, 191, 192 Сімейного кодексу України, ст. 3, 4, 5, 6, 7, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 76-81, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів - задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, які стягуються на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 квітня 2015 року по справі № 495/1292/15-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 700,00 гривень щомісячно, на стягнення 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно.

У задоволенні позовних вимог у частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування (ім`я) сторін:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОККП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ).

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ).

Суддя Н.Д. Анісімова