ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/479/22Головуючий у 1-й інстанції Олещук Б.Т.
Провадження № 22-ц/817/137/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2023 року, ухвалене суддею Олещуком Б.Т., повний текст якого виготовлено 11 жовтня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру аліментів та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

До Збаразького районного суду звернулась ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Гудима Лілія Романівна, із позовною заявою, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), однак не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, відповідач є батьком їх доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки не надає, хоча має таку можливість, оскільки офіційно працевлаштований. Вона перебуває в скрутному матеріальному становищі, оскільки в неї на утриманні є ще малолітній син, а тому працювати в даний час вона не має можливості.

Дана позовна заява зареєстрована в суді і справі присвоєно єдиний унікальний номер №598/479/22.

Крім того, ОСОБА_2 звернулась до Збаразького районного суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), однак не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до закінчення навчання в Західноукраїнському національному університеті - до 31 червня 2025 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона перебуває в скрутному майновому становищі, так як її матеріальний та сімейний стан змінився, в неї на утриманні є ще малолітній син, який потребує матеріального забезпечення, а тому працювати в даний час вона не має можливості, оскільки доглядає малолітнього сина. Крім того, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання повнолітньої доньки, яка навчається не надає, хоча таку можливість має, а всі витрати вона несе самостійно.

Дана позовна заява зареєстрована в суді і справі присвоєно єдиний унікальний номер №598/480/22.

Ухвалою Збаразького районного суду від 01 серпня 2022 року вказані цивільні справи об`єднано в одне провадження та об`єднаній справі присвоєно єдиний унікальний номер №598/479/22, провадження 2/598/224/2022.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру аліментів на неповнолітню дитину задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині цих позовних вимог відмовлено.

Цим же рішенням суду задоволено частково позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 березня 2022 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 (двадцяти трьох) років.

В іншій частині вказаних позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

Сторони є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22 грудня 2017 року, виданого Збаразьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Тернопільської області (а.с.8), копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 27 грудня 2007 року, виданого Вищелуб`янською сільською радою Збаразького району Тернопільської області.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 розірвано.

Позивачка 19 лютого 2016 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 і в даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 , що стверджується копіями свідоцтв про шлюб і про народження.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з матір`ю ОСОБА_2 і знаходяться на її утриманні, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 02 лютого 2022 року.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2018 року збільшено розмір аліментів, що встановлений рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2013 року, та стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на у тримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку (доходу), однак не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 грудня 2018 року, до досягнення старшою дитиною повноліття.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 працює у 3 Державному пожежно-рятувальному загоні Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області. Загальна суму його доходу за період з 01 серпня 2021 року по 31 січня 2022 року становить 91675.90 грн., що стверджується довідкою про доходи від 22 лютого 2022 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов`язаний та має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей, в тому числі на повнолітню доньку, яка продовжує навчання.

З таким рішенням суду погоджується і колегія суддів.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Указане судам також роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Колегія суддів наголошує на тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності юридичних фактів:

- походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення);

- досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років;

- продовження ними навчання;

- потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі;

- наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Указане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах:

- від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 (провадження № 61-12495св18);

- від 22 листопада 2018 року у справі № 592/2798/16-ц (провадження № 61-19463св18);

- від 05 червня 2019 року у справі № 754/866/18 (провадження № 61-7125св18).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зроблені судом першої інстанції висновки по суті вирішення спору узгоджуються з вищевказаними правовими позиціями Верховного Суду. При цьому судова практика у цій категорії справ є сталою.

Крім того, нормами СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Як було встановлено судом, рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2018 року збільшено розмір аліментів, що встановлений рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2013 року та стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку (доходу), однак не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 грудня 2018 року, до досягнення старшою дитиною повноліття.

Оскільки ОСОБА_7 18 років виповнилось ІНФОРМАЦІЯ_4, позивач ОСОБА_2 в березні 2022 року повторно звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей, в тому числі для повнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка згідно довідки №242 від 25 січня 2022 року, виданої Західноукраїнським національним університетом, навчається у вказаному закладі вищої освіти з 01 вересня 2021 року.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 березня 2022 року і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення нею 23 (двадцяти трьох) років, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, вірно зазначив, що ОСОБА_7 , проживаючи з позивачкою, навчається на денній формі у Західноукраїнському національному університеті за спеціальністю 101 «Екологія», що також підтверджується і наявними в матеріалах справи квитанціями про оплату за навчання від 08 лютого 2022 року на суму 9450 грн. та від 16 серпня 2021 року на суму 9450 грн., і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. При цьому відповідач має можливість її надавати, оскільки працевлаштований та має стабільний дохід.

Це ж стосується і визначення розміру аліментів щодо неповнолітньої дитини сторін ОСОБА_6

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

- стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

- стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

- наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

- доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, визначаючи необхідний розмір аліментів, на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вірно виходив з того, що згідно із вимогами ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини, а також наявності офіційного та сталого доходу відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що неповнолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає з ним і знаходиться на його утриманні не знаходять свого підтвердження матеріалами справи.

Також матеріалами справи не встановлено, що відповідач після рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2018 року, яким збільшено розмір аліментів, що встановлений рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2013 року, звертався до суду про зміну місця проживання дітей з батьком.

Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом дана належна правова оцінка.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Тернопільський апеляційний, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді