СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ідентифікаційний код 02886143
Справа №547/1261/24
Провадження №2-з/547/12/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року с-ще Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання К.С.Перекопної,

розглянувши без повідомлення учасників справи заяву керівника Глобинської окружної прокуратури Полтавської області, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про забезпечення позову у спосіб накладення арешту на земельну ділянку та заборони вчиняти будь-які дії з розпорядження земельною ділянкою відповідачеві ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Семенівський районний суд Полтавської області отримав заяву керівника Глобинської окружної прокуратури Полтавської області Я.Лігоміна, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, про забезпечення позову, якою заявник просить:

- накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :00:002:0739, площею 2,6374 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області;

- заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , розпоряджатися, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0739, площею 2,6374 га з іншими земельними ділянками.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову вказує, що ОСОБА_1 , який є громадянином Російської Федерації та проживає на території РФ володіє на праві приватної власності земельною ділянкою сільськогосподарського призначення із кадастровим номером :00:002:0739 площею 2,6374 га, що розташована на території Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області. Цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 18.09.2019 зареєстровано право власності ОСОБА_1 на дану земельну ділянку на підставі рішення приватного нотаріуса Н.В.Трембач про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48732768 від 18.09.2019. Державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_2 .Запарою здійснено на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1024 від 18.09.2019, виданого приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу Н.В.Трембач. Отже, ОСОБА_1 , як іноземний громадянин не відчужив дану земельну ділянку упродовж року після набуття права власності. На даний час відповідач без перешкод використовує спірну земельну ділянку на території України. Тому заявник обґрунтовано припускає, що відповідач вживатиме заходів щодо відчуження земельної ділянки третім особам, зміни цільового призначення, конфігурації (об`єднання, поділу), вчинення інших дій, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про повернення земельної ділянки після отримання позовної заяви.

Заявник вважає, що обраний ним спосіб забезпечення позову не передбачає збитків відповідача, спрямований на збереження існуючого правового становища, а тому відсутні підстави для зустрічного забезпечення.

Вирішуючи питання щодо заяви про забезпечення позову суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частинами 1, 2 ст. 150 ЦПК передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково (ч. 6 ст. 153 ЦПК).

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року N 9 (далі Постанова № 9) звернуто увагу судів на те, що за змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а заява про забезпечення позову повинна містити вказівку на вид забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності.

Так, до заяви про забезпечення позову додано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.11.2024 за № 404951378, згідно якої, 18.09.2019 за І.С.Запарою зареєстровано право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення із кадастровим номером :00:002:0739, площею 2,6374 га, що розташована на території Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі рішення приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Н.В.Трембач про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48732768 від 18.09.2019. Державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_2 .Запарою здійснено на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1024 від 18.09.2019, виданого приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу Н.В.Трембач. Так, ОСОБА_1 є спадкоємцем майна свого ОСОБА_3 Запари, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Земельного кодексу України (далі ЗК) набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть:

а) громадяни України;

б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади;

в) територіальні громади;

г) держава.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ЗК порушення вимог частин першої і другої цієї статті є підставою для визнання правочину, за яким набувається право власності на земельну ділянку, недійсним, а також для конфіскації земельної ділянки.

Отже, ст. ст. 80, 81, 130 ЗК не передбачене право іноземних громадян на набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення. При цьому, іноземні громадяни та особи без громадянства, згідно ч. 2 ст. 81 та інших норм ЗК можуть бути суб`єктами права приватної власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення.

Іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно ч. 4 ст. 81 ЗК землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 145 ЗК у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Враховуючи, що оспорювана земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення є підстави для застосування положень ч. 3 ст. 130, ч.ч. 2, 4 ст. 145 ЗК.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.

Згідно із ст. 356 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Ураховуючи зазначене суд робить висновок, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, у т.ч. з огляду на те, ОСОБА_4 .Запарою, який є громадянином РФ та проживає на її території, упродовж 5 років після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не виконав обов`язок по її відчуженню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 95, 149-153, 258-261, 353-355 ЦПК суд,

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову задовольнити повністю.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :00:002:0739, площею 2,6374 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області, що належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Заборонити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0739, площею 2,6374 га.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох років з дня, наступного за днем її постановлення.

Копію ухвали негайно після її постановлення надіслати заявникові - керівнику Глобинської окружної прокуратури Полтавської області Я.Лігоміна.

Копію ухвали надіслати особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову ( ОСОБА_1 ), негайно після отримання судом відомостей її виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її постановлення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня вручення йому копії ухвали.

Повна ухвала складена і підписана суддею 03.12.2024.

Суддя В.Ф.Харченко