ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6262/24 Справа № 212/2480/22 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів Агєєва О.В., Тимченко О.О.,

за участю секретаря Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/2480/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року,

встановив:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (далі за текстом АТ «Криворізька теплоцентраль») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтовано тим, що він з 06 серпня 2013 року працював на підприємстві відповідача на різних посадах, а з 22 січня 2021 року переведений на посаду технічного керівника з джерел теплопостачання.

У період з 13 грудня 2021 року по 22 квітня 2022 року він неодноразово був непрацездатним внаслідок захворювань, тимчасова непрацездатність якого засвідчена електронними листками непрацездатності.

Натомість, у періоди з 07 січня 2022 року по 09 січня 2022 року, з 22 січня 2022 року по 23 січня 2022 року та з 08 квітня 2022 року по 10 квітня 2022 року він був працездатним. Таким чином, тривалість його тимчасової непрацездатності у період з 13 грудня 2021 року до 07 квітня 2022 року склала 3 місяці 25 календарних днів.

08 квітня 2022 року він вийшов на роботу, та близько 7 год. 25 хв. перебував на своєму робочому місці, а о 7 год 30 хв розпочалася селекторна нарада, в який він також брав участь. Згодом його було запрошено до т. в. о. голови правління відповідача, де ознайомлено з наказом по підприємству від 24 січня 2022 року № 29 «Про зменшення тривалості робочого часу та встановлення неповного робочого тижня», після чого співробітники служби безпеки та служби охорони відповідача видворили його з території підприємства, про що був складений акт за участю представників профспілки, членом якої він є.

З 11 квітня 2022 року до 22 квітня 2022 року позивач знову був непрацездатним, після чого повинен був стати до роботи 25 квітня 2022 року.

Однак цього ж дня 08 квітня 2022 року його повідомили про звільнення з роботи з 12 квітня 2022 року, а 26 квітня 2022 року йому видано копію наказу № 113-к про припинення трудового договору через нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності згідно із пунктом 5 частини першої статті 40 КЗпП України.

Позивач не погодився із наказом про звільнення та вказував, що відповідач звільнив його раніше спливу чотиримісячного строку тимчасової непрацездатності, яка розпочалася 13 грудня 2021 року. Крім того, він не був відсутнім на роботі протягом чотирьох місяців підряд, оскільки вийшов на роботу 08 квітня 2022 року та виконував того дня свої трудові обов`язки, внаслідок чого його тимчасова непрацездатність у межах встановленого законом чотиримісячного строку була перервана. Отже, відповідач не мав права його звільняти за пунктом 5 частини першої статті 40 КЗпП України.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Криворізька теплоцентраль» № 113-к від 12 квітня 2022 року про припинення трудового договору (контракту); поновити позивача на попередній посаді в АТ «Криворізька теплоцентраль» з 12 квітня 2022 року та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 13 квітня 2022 року до дати ухвалення рішення судом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади технічного керівника з джерел теплопостачання АТ «Криворізька теплоцентраль» на підставі пункту 5 статті 40 КЗпП України з 12 квітня 2022 року на 14 квітня 2022 року. У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість ухваленого судового рішення, прийнятого з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені ним до АТ «Криворізька теплоцентраль» позовні вимоги.

При цьому, скаржник зазначає, що суд першої інстанції частково задовольнивши його позовні вимоги, а саме шляхом зміни дати звільнення вийшов за межі заявлених ним позовних вимог, чим порушив норми ст.13 ЦПК України.

Позивач, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві наголошує на тому, що його непрацездатність не перевищувала чотирьох місяців, оскільки була перервана виходом на роботу 08 квітня 2022 року, тому наказ про звільнення виданий незаконно з порушенням норм п.5 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Позивач вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що 08 квітня 2022 року він перебував на роботі у неробочий день, вказуючи на те, що вперше він був попереджений про зміну істотних умов праці - режиму (графіку) роботи та ознайомлений з Наказом № 29 від 24 січня 2022 року лише 08 квітня 2022 року о 08 год. 59 хвилин, тому вважає, що з початку робочого дня 08 квітня 2022 року і до 08 год. 59 хвилин для нього був звичайний робочий режим за п`ятиденним графіком роботи, а його вихід на роботу саме 08 квітня 2022 року та присутність на роботі з виконанням трудових обов`язків - прийняттям участі у селекторній нараді були обумовлені звичайним режимом роботи згідно з Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників підприємства.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції як законне і належним чином обґрунтоване без змін.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року залишено без змін.

Постановою Верхового Суду від 10 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на роботі та щодо зміни дати звільнення скасовано. Ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення і поновлення на роботі задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» від 12 квітня 2022 року № 113-к про звільнення ОСОБА_1 з посади технічного керівника з джерел теплопостачання. Поновлено ОСОБА_1 на посаді технічного керівника з джерел теплопостачання Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» з 12 квітня 2022 року.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та передано справу в означеній частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в межах апеляційного перегляду, з урахуванням постанови Верхового Суду від 10 квітня 2024 року, підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу не відповідає вказаним вимогам закону.

Встановлено, що з 06 серпня 2013 року ОСОБА_1 працював на різних посадах у АТ «Криворізька теплоцентраль», яке є правонаступником ДП «Криворізька теплоцентраль» та ПАТ «Криворізька теплоцентраль».

28 січня 2021 року ОСОБА_1 переведено на посаду технічного керівника з джерел теплопостачання.

Позивач на підставі листів непрацездатності перебував на лікарняному через захворювання загального характеру: з 13 грудня 2021 року до 20 грудня 2021 року, з 21 грудня 2021 року до 27 грудня 2021 року, з 28 грудня 2021 року до 06 січня 2022 року, з 10 січня 2022 року до 21 січня 2022 року, з 24 січня 2022 року до 02 лютого 2022 року, з 03 лютого 2022 року до 11 лютого 2022 року, з 12 лютого 2022 року до 14 лютого 2022 року, з 15 лютого 2022 року до 28 лютого 2022 року, з 01 березня 2022 року до 09 березня 2022 року, з 10 березня 2022 року до 17 березня 2022 року, з 18 березня 2022 року до 25 березня 2022 року, з 28 березня 2022 року до 01 квітня 2022 року, з 02 квітня 2022 року до 07 квітня 2022 року, з 11 квітня 2022 року до 22 квітня 2022 року.

В указаний період дні, які не були охоплені листами непрацездатності позивача, були неробочими днями.

Наказом АТ «Криворізька теплоцентраль» від 24 січня 2022 року № 29 «Про зменшення тривалості робочого часу та встановлення неповного робочою тижня» на підприємстві відповідача з дати закінчення опалювального сезону 2021-2022 років, але не раніше 01 квітня 2022 року до початку опалювального сезону 2022-2023 років для структурних підрозділів та працівників встановлено неповний робочий тиждень (за виключенням, передбаченим пунктом 4 такого наказу): чотириденний робочий тиждень з понеділка до четверга включно. Крім того, змінено графік роботи деяким працівникам АТ «Криворізька теплоцентраль».

Позивач зазначав, що 08 квітня 2022 року (п`ятниця) вийшов на роботу та приступив до виконання трудових обов`язків.

08 квітня 2022 року ОСОБА_1 ознайомився з наказом АТ «Криворізька теплоцентраль» від 24 січня 2022 року № 29 «Про зменшення тривалості робочого часу та встановлення неповного робочою тижня».

Згідно з актом від 08 квітня 2022 року про присутність працівника АТ «Криворізька теплоцентраль» на робочому місці, складеного головою первинної профспілкової організації АТ «Криворізька теплоцентраль» ОСОБА_2 , членами профспілкового комітету: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 08 квітня 2022 року був присутній на робочому місці у кабінеті, що розташований в адміністративній будівлі управління АТ «Криворізька теплоцентраль», зокрема, о 7 год 30 хв на селекторній нараді у кабінеті головного інженера. Цього дня о 8 год 59 хв позивач ознайомився з наказом АТ «Криворізька теплоцентраль» від 24 січня 2022 року № 29 «Про зменшення тривалості робочого часу та встановлення неповного робочою тижня». О 9 год 30 хв працівниками служби безпеки та відділу охорони видворили позивача з території АТ «Криворізька теплоцентраль».

Згідно із службовою запискою від 29 червня 2022 року начальника ПВО та СО, а також витягами з робочих зошитів постів № 1, 4, 5 АТ «Криворізька теплоцентраль» 08 квітня 2022 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на території АТ «Криворізька теплоцентраль» не було.

Відповідно до наказу АТ «Криворізька теплоцентраль» від 12 квітня 2022 року №113-к ОСОБА_1 звільнено з посади технічного керівника з джерел теплопостачання у зв`язку з нез`явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності (пункт 5 статті 40 КЗпП України). З наказом ОСОБА_1 ознайомлений 26 квітня 2022 року.

Звертаючись до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач посилався на незаконність Наказу АТ «Криворізька теплоцентраль» від 12 квітня 2022 року № 113-к по його звільнення, підставою незаконності наказу про звільнення позивач зазначав те, що 08 квітня 2022 року, тобто до збігу чотиримісячного строку його відсутності на роботі внаслідок тимчасової непрацездатності, він вийшов на роботу та приступив до виконання трудових обов`язків, що позбавляло відповідача можливості застосування до позивача підстав звільнення, які передбачені пунктом 5 частини першої статті 40 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Верхового Суду від 10 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на роботі та щодо зміни дати звільнення скасовано.

Ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення і поновлення на роботі задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» від 12 квітня 2022 року № 113-к про звільнення ОСОБА_1 з посади технічного керівника з джерел теплопостачання.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді технічного керівника з джерел теплопостачання Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» з 12 квітня 2022 року.

Питання в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта).

Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

Пунктом 2 Порядку (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що для нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 501/2316/15-ц.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 квітня 2022 року (дата звільнення позивача) по 23 травня 2024 року (день ухвалення рішення суду) складає 1 256 466 гривень 10 копійок з наступного розрахунку: середньоденна заробітна плата позивача, яка становить 2 439,74 гривень (том 2 а.с.87) * на кількість робочих днів у вищевказаному періоді, а саме 515 днів (том 2 а.с.66).

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» № 219-к від 22 травня 2024 року ОСОБА_1 з 22 травня 2024 року поновлено на посаді технічного керівника з джерел теплопостачання, нараховано останньому середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 квітня 2022 року по 23 травня 2024 року в розмірі 1 040 109,45 гривень та, з урахуванням відрахування податків та обов`язкових платежів, ОСОБА_1 виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 981 540,18 гривень, отже, недоплаченим є середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 квітня 2022 року по 23 травня 2024 року в розмірі 216 356,65 гривень (1 256 466,10 гривень 1 040 109,45 гривень), з якого підлягають відрахуванню податки та обов`язкові платежі.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з АТ «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12 квітня 2022 року по 23 травня 2024 року в розмірі 216 356, 65 гривень з подальшим відрахуванням встановлених законодавством податків, зборів та обов`язкових платежів.

Відповідно ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається, у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному порядку.

В порядку розподілу судових витрат з АТ «Криворізька теплоцентраль» в дохід держави підлягає стягненню 2 163, 56 гривень судового збору за подання позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із заробітної плати, від сплати якого позивач був звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», що становить один відсоток від задоволених вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, з АТ «Криворізька теплоцентраль» в дохід держави підлягає стягненню 3 245, 34 гривень судового збору за подання позивачем апеляційної скарги. Разом розмір судових витрат, що підлягають стягненню з АТ «Криворізька теплоцентраль» в дохід держави становить 5 408, 90 гривень.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 квітня 2022 року по 23 травня 2024 року в розмірі 216 356, 65 гривень з подальшим відрахуванням встановлених законодавством податків, зборів та обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь держави судові витрати в розмірі 5 408, 90 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 08 серпня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста