Справа №345/6110/24
Провадження № 2/345/1570/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2024 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого - судді Миговича О.М.

секретаря - Бабійчук Л.В.

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах яких діє адвокат Кобзан Роман Миронович до ОСОБА_3 про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно за законом, суд

в с т а н о в и в :

Представник позивачів, адвокат Кобзан Р.М. звернувся до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.04.1990 року будинковолодіння по АДРЕСА_1 належало членам колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_4 , батько позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 . Вищевказане будинковолодіння було зареєстроване в Івано-Франківському ОБТІ за колгоспним двором у 1990 році за №191 від 10.04.1990р. Згідно даних з по господарського обліку станом на 10.01.1990 року, в житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 : були зареєстровані і проживали: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 . ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

З введенням Закону України „Про власність" з 1991 року, колгоспна власність будинковолодіння АДРЕСА_3 перетворилась у спільну сумісну власність 4-х осіб, яка існувала на час перетворення колгоспного двору в спільну сумісну власність.

Таким чином з 15.04.1991р. вищевказане будинковолодіння перетворилось у спільну сумісну власність без визначення часток і існує по даний час, зміна його можлива за згодою всіх співвласників, оскільки троє із співвласників спільної сумісної власності померли, зокрема голова двору ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 . Тому тільки в судовому порядку можна визначити всім частки.

Оскільки доказів більшої чи меншої участі когось із учасників спільної сумісної власності у надбанні майна не має, то відповідно їх частки є рівними, тому 4-м власникам спільної сумісної власності належало по 1/4 частки даного будинковолодіння, станом на 1991 рік.

12.05.2000р. року помирає ОСОБА_1 , один із співвласників будинковолодіння, якому належала 1/4 частина будинковолодіння АДРЕСА_2 . Так як ОСОБА_1 помер, то відповідно до діючого на той час законодавства ЦК України 1963р., спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, тоді коли воно не змінено заповітом. ОСОБА_5 після смерті свого чоловіка ОСОБА_1 , подала заяву до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину на все майно як особа яка прийняла та вступила в управляння спадковим майном, а син ОСОБА_1 позивач по справі подав заяву до нотаріальної контори, що спадщину після смерті батька ОСОБА_1 не приймав і наміру приймати немає, оспорювати видачі свідоцтва про право на спадщину матері ОСОБА_5 не буде.

З цього приводу нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_5 на майно спадкодавця ОСОБА_1 , зокрема на грошові вклади та земельну ділянку пай розміром 29,10 в умовних кадастрових гектарах, а частку у спільній сумісній власності будинковолодіння не оформлялась, хоча мати ОСОБА_5 прийняла усю спадщину спадкодавця ОСОБА_1 , якому належала і 1/4 частка будинковолодіння, оскільки фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, що випливає із свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.11.2005р., яке зареєстровано в спадковому реєстрі від 09.11.2005р. на земельну частку /пай/. Спадкоємець ОСОБА_1 спадщину не приймав, так як не вступив в управління спадковим майном, про що свідчить його заява до нотаріуса від 21.10.2002р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 брат позивача, якому також належала 1/4 частка будинковолодіння АДРЕСА_2 , яку знову ж таки прийняла мати ОСОБА_5 , як спадкоємець 1-ї черги. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 якій також належала своя 1/4 частина будинковолодіння АДРЕСА_2 . Таким чином, після смерті матері ОСОБА_5 частки у будинковолодінні АДРЕСА_2 склалися так, що належали померлій ОСОБА_5 маючи свою частку та частки які вона прийняла від чоловіка ОСОБА_1 та сина ОСОБА_6 і частка позивачу ОСОБА_1 , як його особиста із рівності часток у спільній сумісній власності всіх 4-х співвласників станом на 1991р.

На час смерті спадкодавця ОСОБА_5 з нею проживали ОСОБА_3 син відповідач по справі та другий син ОСОБА_1 , позивач по справі, що підтверджується довідкою №219 від 08.11.2022р. виданої Верхнянської сільської ради, які спадщину прийняли, але не оформляли в свій час. 02.11.2022р. нотаріусом була заведено спадкову справу після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі реєстрації спадкової справи від 02.12.2022р.

Після відкриття спадкової справи, всі сторони по справі звернулися до нотаріуса і 02.12.2022р. уклали договір про зміну черговості одержання права на спадкування, як це передбачено ст.1259 ЦК України, де спадкоємці першої черги сини ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем 5-ї черги /онука/ змінюють черговість одержання права на спадкування для ОСОБА_2 і після укладення цього договору позивач ОСОБА_2 набуває право на спадкування майна ОСОБА_5 разом із спадкоємцями першої черги.

До ОСОБА_2 у спадщину переходить житловий будинок за АДРЕСА_2 та право на земельну частку /пай/ розміром 29,10 в умовних кадастрових гектарах /сертифікат ІФ №012964/. Після укладення договору про поділ спадщини, кожен із спадкоємців подав заяви до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом згідно умов договору поділу спадщини на свої частини спадщини і отримали такі свідоцтва на земельні частки/паї/, крім свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки після вивчення нотаріусом поданих всіх документів для видачі свідоцтва спадкоємцю ОСОБА_2 на спадщину спадкодавця ОСОБА_5 , якій на час її смерті належало частки у будинковолодіння по АДРЕСА_2 , постановою нотаріуса 26.07.2024р. за №440/02-31 було повідомлено у відмові видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане будинковолодіння, із-за не визначення часток колгоспного двору головою. Позивачі вважають, що є всі підстави для визначення частки спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 будинковолодіння

АДРЕСА_2 згідно договору про зміну черговості одержання права на спадкування від 02.12.2022р. та договору про поділ спадщини від 06.07.2024р., позивач ОСОБА_2 прийняла спадщину за законом спадкодавця ОСОБА_5 , яка складалася із частки будинковолодіння по АДРЕСА_2 та однієї земельної частки /паю/.

Таким чином позивач ОСОБА_1 просить визначити частку у праві спільної сумісної власності колишніх членів колгоспного двору на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 в розмірі 1/4 частки шляхом визнання за ним права часткової власності. А також визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за законом, шляхом спадкування, після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 на 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Позивачі в судове засідання не з`явилися, однак їхній представник адвокат Кобзан Р.М. подав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити, а розгляд справи проводити без їх участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій вказує, що позовні вимоги визнає повністю, просить задоволити, а розгляд справи проводити за його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.04.1990 року будинковолодіння по АДРЕСА_1 належало членам колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_4 , будинковолодіння було зареєстроване в Івано-Франківському ОБТІ за колгоспним двором у 1990 році за №191 від 10.04.1990р. (а.с.27,28).

Згідно даних з по господарського обліку /книга №3 за 1986-1990 роки особ. рахунок 178, стр.1-2/ станом на 10.01.1990 року, в житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 : були зареєстровані і проживали: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , син, що підтверджується довідкою Верхнянської сільської ради від 13.08.2024р. за №214 (а.с.17).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 актовий запис №11, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_1 один із співвласників будинковолодіння, якому належала 1/4 частина будинковолодіння АДРЕСА_2 (а.с.14).

ОСОБА_1 позивач по справі подавав заяву до нотаріальної контори, що спадщину після смерті батька ОСОБА_1 не приймав і наміру приймати немає, оспорювати видачі свідоцтва про право на спадщину матері ОСОБА_5 не буде (а.с18.).

Після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 подавала заяву до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину на все майно як особа яка прийняла та вступила в управляння спадковим майном (а.с.19).

Як вбачається із Свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_5 прийняла усю спадщину спадкодавця ОСОБА_1 , якому належала і 1/4 частка будинковолодіння, оскільки фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, що випливає із свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.11.2005р., яке зареєстровано в спадковому реєстрі від 09.11.2005р. на земельну частку /пай/ (а.с.20).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 брат позивача, якому також належала 1/4 частка будинковолодіння АДРЕСА_2 (а.с.15).

Згідно поданих документів судом встановлено, що ОСОБА_5 , як спадкоємець 1-ї черги, знову ж таки прийняла спадщину, згідно ст.ст.1261, 1268 ЦК України, хоча не оформила своїх спадкових прав.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , якій також належала своя 1/4 частина будинковолодіння АДРЕСА_2 (а.с.16).

02.11.2022р. нотаріусом була заведено спадкову справу після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі реєстрації спадкової справи від 02.12.2022р. (а.с.21).

06.07.2024р. вищевказаними спадкоємцями був укладений у нотаріуса договір про поділ спадщини, згідно якого у спадщину до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 переходить право на:

- частку земельної частки/пай/, розміром 29,10 в умовних кадастрових гектарах яка належала спадкодавцю ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом видано Калуською районною ДНК за реєстром №Д-932 ;

- частку земельної частки/пай/, розміром 29,10 в умовних кадастрових гектарах, яка належала спадкодавцю ОСОБА_5 згідно сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія ІФ №012963 (а.с.31).

Постановою нотаріуса від 26.07.2024р. за №440/02-31 спадкоємцям відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане будинковолодіння, із-за не визначення часток колгоспного двору головою, згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 вересня/ від 10.04.1990 року (а.с.22).

Згідно із Законом України «Про власність» з 15.04.1991р. відбулося усуспільнення власності колгоспно-кооперативної у приватну суспільну сумісну власність. Майно, придбане внаслідок спільної праці сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Згідно ст.120 ЦК України /в редакції 1963р./ майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних осіб, згідно ст.123 ЦК України в редакції 1963р., та постанови Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року в справі № 598/2190/18 (провадження № 61-12572св20).

В даному випадку станом на 15.04.1991р. в колгоспному дворі проживали голова двору, ще троє членів двору. Таким чином з 15.04.1991р. вищевказане будинковолодіння перетворилось у спільну сумісну власність без визначення часток і існує по даний час.

Згідно вимог ст.ст.370,372 ЦК України частки спільної сумісної власності при виділі чи поділі їх є рівними .

У відповідності до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Оскільки доказів більшої чи меншої участі когось із учасників спільної сумісної власності у надбанні майна не має, то відповідно їх частки є рівними, тому 4-м власникам спільної сумісної власності належало по 1/4 частки даного будинковолодіння, станом на 1991 рік.

Так як ОСОБА_1 помер у 2002 році, то відповідно до діючого на той час законодавства ЦК України 1963р., відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, тоді коли воно не змінено заповітом.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (частина перша статті 529 ЦК Української РСР).

Згідно зі статтею 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Частиною другою статті 549 ЦК Української РСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив у володіння або управління спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Як встановлено судом ОСОБА_5 після смерті свого чоловіка ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , подала заяву до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину на все майно як особа яка прийняла та вступила в управляння спадковим майном, а син ОСОБА_1 позивач по справі подав заяву до нотаріальної контори, що спадщину після смерті батька ОСОБА_1 не приймав і наміру приймати немає, оспорювати видачі свідоцтва про право на спадщину матері ОСОБА_5 не буде.

З цього приводу нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_5 на майно спадкодавця ОСОБА_1 , зокрема на грошові вклади та земельну ділянку /пай/ розміром 29,10 в умовних кадастрових гектарах , а частку у спільній сумісній власності будинковолодіння не оформлялась, хоча мати ОСОБА_5 прийняла усю спадщину спадкодавця ОСОБА_1 , якому належала і 1/4 частка будинковолодіння, оскільки фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, що випливає із свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.11.2005р., яке зареєстровано в спадковому реєстрі від 09.11.2005р. на земельну частку /пай/. Спадкоємець ОСОБА_1 спадщину не приймав, так як не вступив в управління спадковим майном, про що свідчить його заява до нотаріуса від 21.10.2002р.

27.02.2012р. помирає ОСОБА_6 брат позивача, якому також належала 1/4 частка будинковолодіння АДРЕСА_2 , яку знову ж таки прийняла мати ОСОБА_5 , як спадкоємець 1-ї черги, згідно ст.ст.1261, 1268 ЦК України, хоча не оформила своїх спадкових прав .

Таким чином після смерті матері ОСОБА_5 частки у будинковолодінні АДРЕСА_2 склалися таким чином, що належали померлій ОСОБА_5 маючи свою частку та частки які вона прийняла від чоловіка ОСОБА_1 та сина ОСОБА_6 і частка позивачу ОСОБА_1 , як його особиста із рівності часток у спільній сумісній власності всіх 4-х співвласників станом на 1991р.

Після відкриття спадкової справи, сторони по справі зверталися до нотаріуса і 02.12.2022р. уклали договір про зміну черговості одержання права на спадкування, як це передбачено ст.1259 ЦК України, де спадкоємці першої черги сини ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем 5-ї черги /онука/ змінюють черговість одержання права на спадкування для ОСОБА_2 і після укладення цього договору позивач ОСОБА_2 набуває право на спадкування майна ОСОБА_5 разом із спадкоємцями першої черги (а.с.30).

Після чого 06.07.2024р. вищевказаними спадкоємцями був укладений у нотаріуса договір про поділ спадщини, як це передбачено ст.1278 ЦК України, згідно якого у спадщину до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 переходить право на:

- частку земельної частки/пай/, розміром 29,10 в умовних кадастрових гектарах яка належала спадкодавцю ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом видано Калуською районною ДНК за реєстром №Д-932 ;

- частку земельної частки/пай/, розміром 29,10 в умовних кадастрових гектарах, яка належала спадкодавцю ОСОБА_5 згідно сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія ІФ №012963;

Таким чином до ОСОБА_2 у спадщину переходить житловий будинок за АДРЕСА_2 та право на земельну частку /пай/ розміром 29,10 в умовних кадастрових гектарах /сертифікат ІФ №012964/.

Після укладення договору про поділ спадщини, кожен із спадкоємців подав заяви до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом згідно умов договору поділу спадщини на свої частини спадщини і отримали такі свідоцтва на земельні частки/паї/, крім свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки після вивчення нотаріусом поданих всіх документів для видачі свідоцтва спадкоємцю ОСОБА_2 на спадщину спадкодавця ОСОБА_5 , якій на час її смерті належало частки у будинковолодіння по АДРЕСА_2 , постановою нотаріуса 26.07.2024р. за №440/02-31 було повідомлено у відмові видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане будинковолодіння , із-за не визначення часток колгоспного двору головою, згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 вересня/ від 10.04.1990 року.

Так як у відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

А згідно договору про зміну черговості одержання права на спадкування від 02.12.2022р. та договору про поділ спадщини від 06.07.2024р. , позивач ОСОБА_2 прийняла спадщину за законом спадкодавця ОСОБА_5 , яка складалася із частки будинковолодіння по АДРЕСА_2 та однієї земельної частки /паю/ .

На дане будинковолодіння, був виготовлений технічний паспорт , згідно якого дане будинковолодіння побудоване, де відсутні дані про самовільну будову чи реконструкцію та проведено оцінку даного будинковолодіння, де вартість вищенаведеного будинковолодіння станом на 07.08.2024р., становить 136тис. 544 грн. (а.с.35-37,38).

Відповідачем за даним позовом є спадкоємець ОСОБА_3 , який спадщину прийняв згідно договору про поділ спадщини від 06.07.2024р. у вигляді частки земельної частки/пай/, розміром 29,10 в умовних кадастрових гектарах, а інший спадкоємець ОСОБА_1 є співпозивачем по справі щодо визначення його частки у спільній сумісній власності .

При таких обставинах, суд вважає, що за позивачем ОСОБА_1 слід визначити частку у праві спільної сумісної власності колишніх членів колгоспного двору на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 в розмірі 1/4 його частки шляхом визнання за ним права часткової власності. А за позивачкою ОСОБА_2 визнати право власності на спадкове майно за законом, шляхом спадкування, після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 на 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З введенням в дію з 01.07.1990 року Закону СРСР , а з 15.04.1991 року Закону України "Про власність" колгоспні двори ліквідовано і в даній справі слід керуватися п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 22.12.1995 р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", в якому зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Власність колгоспного двору регулювалася - ст.ст. 120 - 126 ЦК УРСР (редакції 18.07.1963 року) і згідно ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (редакції 18.07.1963 року) майно колгоспного двору належало його членам на правіспільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Згідно абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що зважаючи на те, що відповідач по справі визнав позов, позовна заява обґрунтована, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного й керуючись ст.ст. 120,121,123, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.ст.1218, 1223, 1258 ЦК України, ст.ст. 141, 142, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визначити частку у праві спільної сумісної власності колишніх членів колгоспного двору на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 в розмірі 1/4 його частки за ОСОБА_1 шляхом визнання за ним права часткової власності.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за законом, шляхом спадкування, після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 на 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: