ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року

м. Харків

справа № 643/8022/23

провадження № 22-ц/818/3769/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуприна Галина Олександрівна, ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Харківська міська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , Салтівський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чуприни Галини Олександрівни, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Харківська міська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , Салтівський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту з майна за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2024 року, постановлене суддею Новіченко Н.В.,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просила суд зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_6 , накладений згідно реєстраційного номеру 6341671, архівний номер 4347807HARKOV1, архівна дата 26.08.2003 року, дата виникнення: 26.08.2003, № реєстра: 29146, внутр. № 1901А43В29F4262C7254.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зазначає, що судом не взято до уваги, що обмеження не можуть існувати без визначення терміну, та враховуючи той факт, що у відповідних державних реєстрах більше 20 років відсутні відомості про договір позики, договір застави, позовні вимоги щодо не виконання договору позики, виконавчі провадження, а також враховуючи факт встановленого законодавством України строку позовної давності три роки, позивач вважає, що є всі підстави для скасування арешту, оскільки порушується право позивачки на оформлення спадщини.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині позовних вимог до ПН ХМНО ОСОБА_7 не оспорюється, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заявляючи вимоги про скасування накладеного приватним нотаріусом обтяження на спірну квартиру, позивач всупереч вимог ст. 81 ЦПК не надав доказів на підтвердження того, хто саме є особою, в інтересах якої таке обтяження було накладено, як і не надав доказів на підтвердження відсутності правових підстав для існування такого обтяження за Договором застави № 3117 від 22.08.2003 року. Також судом зазначено, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем у даній справі, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що договір застави № 3117 від 22.08.2003 року, на підставі якого було зареєстровано обтяження на спірну квартиру, був укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 . Крім того судом першої інстанції зазначено, що в силу приписів Закону України «Про нотаріат» нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної із осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Таким чином, нотаріус не є відповідачем у справах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією. Ураховуючи встановлені судом фактичні обставини у справі на підставі наданих доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку із пред`явленням його до неналежних відповідачів.

Судова колегія не погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності № 5-00-208121 від 04.04.2000 року, та угоди про поділ спадкового майна від 07.12.2002 року належить квартира АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

16.02.2023 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_6 .

Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. під час перевірки документів встановлено, що на підставі повідомлення приватного нотаріуса Чуприни Г.О. № 220 від 22.08.2003 року було зареєстровано обтяження: заборона, реєстраційний номер обтяження 6341671, на квартиру АДРЕСА_1 (архівний номер: 4347807HARKOV1, архівна дата 26.08.2003 року, дата виникнення: 26.08.2003, № реєстра: 29146, внутр. №1901А43В29F4262C7254).

З повідомлення про реєстрацію арешту та заборони на відчуження нерухомого майна № 220 від 22.08.2003 року вбачається, що приватним нотаріусом Чуприною Г.О. було накладено обтяження на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі Договору застави № 3117 від 22.08.2003 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О.

Застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (стаття 1 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про нотаріат» нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно у зв`язку із припиненням, розірванням іпотечного договору, договору застави, ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору, іншого договору, на підставі якого було накладено заборону відчуження.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачкою не надано Договору застави № 3117 від 22.08.2003 року.

Виходячи з вищевикладеного суд першої інстанції вважав, що він позбавлений можливості встановити відповідну особу (заставодержателя), в інтересах якої приватним нотаріусом Чуприною Г.О. було накладено обтяження на квартиру, яка є предметом даного позову.

Із заяви від 19.10.2023 року приватного нотаріуса Чуприни Г.О. вбачається, що надати Договір застави № 3117 від 22.08.2003 року немає можливості, оскільки Шевченківським відділом поліції ГУНП в Харківській області порушено кримінальне провадження № 0001977 від 23.05.2019 року.

В письмових поясненнях від 11.03.2024 року ОСОБА_7 зазначила, що документи за 2003 рік не зберіглися, однак зберіглися реєстрові книги. В книзі «реєстр вчинення нотаріальних дій за 2003 рік» значиться посвідчення Договору застави № НОМЕР_1 , укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , 1948 року народження посвідчений приватним нотаріусом Чуприною Г.О., у зв`язку з чим на квартиру АДРЕСА_1 вчинена заборона на відчуження.

На численні запити та клопотання позивачки судом вживались заходи по витребуванню інформації в органах нотаріату копії договору застави, за яким було накладено арешт.

Проте отримати зазначений документ не вдалося у зв`язку із його відсутністю.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції зазначив, що позбавлений пересвідчитися, чи був серед викрадених/знищених/втрачених документів Договір застави № 3117 від 22.08.2003 року.

Також судом першої інстанції зазначено, що ПН ХМНО ОСОБА_7 не було надано копії книги «реєстр вчинення нотаріальних дій за 2003 рік», де за її твердженням значиться посвідчення Договору застави № НОМЕР_1 , укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Чуприною Г.О., у зв`язку з чим на квартиру АДРЕСА_1 вчинена заборона на відчуження.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що в Харківському обласному державному нотаріальному архіві документи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чуприни Галини Олександрівни перебувають у володінні фондоутворювача і на зберігання до нотаріального архіву не передавалися.

Матеріали інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 також не містять відомостей про накладення обтяження на це майно.

Як на підставу позовних вимог позивач посилалась на те, що ОСОБА_6 належала квартира АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. У встановлений законом строк позивачка звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_6 , однак під час оформлення документів було встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться запис № 6341671 про накладення обтяження на належну ОСОБА_6 квартиру, що порушує право приватної власності позивача у повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У зв`язку з цим, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2).

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до статті 16 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду із позовом, позивачка обґрунтовувала порушення її прав накладенням арешту на спірне/спадкове майно приватним виконавцем, на підставі договору застави укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 22.08.2003 року, стороною якого не є позивач.

Цей арешт перешкоджає позивачці реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , батька.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Аналогічне правило міститься у статті 19 Закону України "Про заставу".

Згідно з частиною першою статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами першою, сьомою статті 20 Закону України "Про заставу" визначено, що заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

За частиною другою статті 22 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" за рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Аналіз статей 546, 572, 576, 577 ЦК України, статей 1, 4 Закону України "Про заставу" дає підстави для висновку, що суть застави полягає в тому, що кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 921/5/18).

Підставою для звернення ОСОБА_1 із позовом стало накладення приватним нотаріусом Чуприною Г.О. арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що за життя належала на праві власності її батьку, ОСОБА_6 , спадкоємцем якого є позивачка.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 22.08.2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено договір застави № 3117 на належну на праві власності ОСОБА_6 квартиру на квартиру АДРЕСА_1 . Даний договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О.

Зазначені обставини підтвердила приватний нотаріус Чуприна Г.О., надавши суду відповідні пояснення.

У відзиві на позов ОСОБА_2 зазначав, що зміст позовної заяви свідчить про те, що арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_6 , накладено на підставі повідомлення приватного нотаріуса Чуприна Г.О. у зв`язку з нотаріальним посвідченням договору застави № 3117 від 22.08.2003 року. Зазначає, що він не укладав від свого імені з ОСОБА_6 будь-яких договорів, у тому числі договорів позики, кредиту, застави, іпотеки, тощо. Крім того, зазначив, що у нього не існує будь-яких зобов`язань перед ОСОБА_6 чи його правонаступниками, так само як і не існує будь-яких прав вимоги до ОСОБА_6 чи його правонаступників. Згідно змісту інформаційної довідки № 368664735 від 06.03.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, ОСОБА_2 не значиться ні заставодержателем (іпотекодержателем) ні кредитором, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Разом з тим судова колегія вважає, що вимога про зняття арешту підлягає задоволенню з огляду на таке. Починаючи з 2003 року по час звернення до суду із позовом минуло майже 20 років, звернення стягнення на предмет застави не здійснювалось.

Виконавчі провадження щодо зазначених правовідносин відсутні.

Приватний нотаріус Чуприна Г.О., яка посвідчувала договір застави та накладала арешт, наполягала, що арешт було накладено в інтересах заставодержателя - ОСОБА_2 , 1948 р.н.

Доказів на спростування зазначених тверджень матеріали справи не містять.

Приватний нотаріус Чуприна Г.О. не є зацікавленою стороною, тому підстав вважати недостовірними надані нею відомості колегія суддів не вбачає.

Позивачкою вжито всіх можливих заходів для з`ясування обставин накладення арешту.

Доказів на спростування підстав накладення арешту матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки арешт майна порушує права позивачки на оформлення спадщини після смерті батька та на вільне володіння і розпорядження майном, арешт, накладений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О. на квартиру АДРЕСА_1 , підлягає скасуванню. Інши чином захистити свої права позивачка не може.

Разом з тим позовні вимоги до ПН ХМНО ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, оскільки в силу приписів Закону України «Про нотаріат» нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної із осіб - учасника нотаріальної дії.

Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Таким чином, нотаріус не є відповідачем у справах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією.

Тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в цій частині відповідає вимогам закону.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2024 року підлягає скасуванню, із ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2024 року в частині позовних вимог до ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_6 , накладений згідно реєстраційного номеру 6341671, архівний номер 4347807HARKOV1, архівна дата 26.08.2003 року, дата виникнення: 26.08.2003, № реєстра: 29146, внутр. № 1901А43В29F4262C7254.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 06 листопада 2024 року.