К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 року місто Київ

справа № 754/3297/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/13959/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва у складі судді Панченко О.М. від 28 травня 2024 року, рішення Деснянського районного суду міста Києва у складі судді Панченко О.М. від 28 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "УкрСиббанк", Національного банку України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: BNP Paribas S.A., про захист прав споживачів фінансових послуг та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ "УкрСиббанк", Національного банку України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: BNP Paribas S.A., про захист прав споживачів фінансових послуг та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивовано тим, що з 2008 року ОСОБА_1 є клієнтом АТ "УкрСиббанк". Звертаючись до АТ "УкрСиббанк" із письмовим зверненням, він не отримував вчасно відповіді на свої звернення. Крім того, відповіді були не по суті його звернення.

Позивачу було повністю відмовлено у досудовій процедурі медіації та врегулювання згідно Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про медіацію". Питання, які містилися у зверненні, не були розкриті ані повністю, ані частково.

Позивач звертався до регулюючого органу - Національного банку України зі скаргою щодо порушення прав споживачів фінансових послуг, де вказав про порушення його прав, строків та просив провести безвиїзну документальну перевірку АТ "УкрСиббанк", однак перевірка проведена не була.

Посилаючись на наведене, позивач просив суд: зобов`язати АТ "УкрСиббанк"надати позивачу відповідь на звернення, включаючи, але не обмежуючись, довідку про заборгованість та інформацію щодо поручителя та процедури медіації (мирової угоди) повторно; зобов`язати Національний банк України повторно провести перевірку АТ "УкрСиббанк" по фактах судового розгляду та його заяв; винести окрему ухвалу щодо дій посадових осіб АТ "УкрСиббанк" та притягнути їх до відповідальності.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року провадження у справі в частині позовних вимог до Національного банку України про зобов`язання провести повторну перевірку АТ "УкрСиббанк" закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що спір в частині позовних вимог до Національного банку України є публічно-правовим, тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Скаржник зазначає, що відмовляючи у винесенні окремої ухвали щодо дій посадових осіб АТ "УкрСиббанк", суддя проявив надмірний формалізм та не забезпечив баланс прав учасників судового процесу, які й покладені на суд. Закриваючи провадження у частині вимог до Національного банку України, суд першої інстанції не врахував, що позивач не має спору із Національним банком України, а вимоги до нього є похідними від вимог до АТ "УкрСиббанк", тому мають розглядатися в цивільному судочинстві.

На думку скаржника, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову до АТ "УкрСиббанк" не надав оцінки наявним у справі доказам, що безсумнівно

підтверджують порушення прав позивача на вчасне отримання відповіді на його звернення, у зв`язку з чим дійшов до необґрунтованих висновків про недоведеність позовних вимог. Посилається на те, що суд першої інстанції за власною ініціативою не вирішив питання про витребування доказів, не усунув сумнівів щодо поданих банком копій документів та додатків, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Представник Національного банку України - Бірюк І.В. у відзиві на апеляційну скаргу зазначала, що зі змісту позовної заяви убачається, що позивач стверджує про наявність факту незаконної бездіяльності Національного банку України, яку суд повинен встановити і як наслідок задовольнити позовну вимогу та зобов`язати останнього вчинити певні дії, а саме провести перевірку АТ "УкрСиббанк". Наведене свідчить про наявність у ОСОБА_1 спору стосовно бездіяльності Національного банку України. Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованих висновків, що незгода позивача із діями/бездіяльністю Національного банку України стосується виконання ним повноважень публічно-правового управлінського характеру, як регулятора банківської діяльності та органу, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, отже спір в частині вимог до Національного банку України є публічно-правовим і не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Представник АТ "УкрСиббанк" - Лаєнко П.П. у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, які базуються на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, наявних в матеріалах справи, та правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги зводяться до аналізу судового рішення, проте вони не спростовують висновків суду по суті вирішення спору, тому вважає, що ухвала та рішення суду першої інстанції були прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а відмову у позові - обґрунтованою.

ОСОБА_2 подав відповідь на відзив АТ "УкрСиббанк" вказавши, що наведені аргументи АТ "УкрСиббанк" є необґрунтованими та непереконливими.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник АТ "УкрСиббанк" - Дудар Н.С. в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила залишити її без задоволення.

Представник Національного банку України - Бірюк І.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 3 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до АТ "УкрСиббанк" із заявою-планом, в якій запропонував Банку провести переговори та позасудові медіаційні процедури стосовно його кредитної заборгованості, також просив надати довідку про заборгованість за кредитом та знайти поручителя по наданому йому кредиту.

19 жовтня 2023 року ОСОБА_1 направив до АТ "УкрСиббанк" заяву-запит, в якій просив повідомити його про статус/стадію розгляду його листа від 3 жовтня 2023 року.

3 листопада 2023 року за вих. №27-1-01/27678 Банк надав ОСОБА_1 відповідь на його листи від 3 жовтня 2023 року та 19 жовтня 2023 року, в якій роз`яснено причини неможливості проведення реструктуризації кредитної заборгованості позивача та запропоновано для отримання довідки про стан заборгованості за кредитом звернутися до обслуговуючого відділення Банку № 783 за адресою: АДРЕСА_1 .

Лист від 3 листопада 2023 року за № 27-1-01/276678 направлений АТ "УкрСиббанк" рекомендованим поштовим відправленням 9 листопада 2023 року та вручено ОСОБА_1 особисто 14 листопада 2023 року.

7 листопада 2023 року ОСОБА_1 направив на ім`я Головного виконавчого директора BNP PARIBAS S.A. Жана-Лорана Бонафе, з копією на адресу АТ "УкрСиббанк", скаргу в якій наводив аргументи щодо неправомірних дій АТ "УкрСиббанк".

30 листопада 2023 року листом №27-1-01/29047 АТ "УкрСиббанк" надав позивачу детальну відповідь на його скаргу.

11 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до АТ "УкрСиббанк" із заявою, в якій скаржився на ненадання Банком довідки про стан розрахунків та інше.

29 січня 2024 року листом № 27-1-01/1082 АТ "УкрСиббанк" надав позивачу відповідь на всі питання, що порушувалися позивачем у його заяві та повторно запропонував звернутися до обслуговуючого відділення за отриманням довідки про стан його розрахунків.

5 листопада 2023 року до Національного банку України через онлайн-платформу на офіційному сайті Національного банку України та на офіційну електронну адресу надійшло звернення від ОСОБА_1 (заява про усунення порушень законодавства, притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 156-1 КУпАП). Вказані звернення, які продубльовано, зареєстровано 6 листопада 2023 року за № К-139659/20/23698 та № К-139659/21/23742.

Листом від 5 грудня 2023 року № 14-0004/89839 про розгляд звернення Національним банком України ОСОБА_1 надана відповідь. При цьому, Національним банком України до АТ "УкрСиббанк" було надіслано лист від 8 листопада 2023 року за

вих. № 14-0004/82540 з проханням провести перевірку викладених у зверненні фактів та у термін до 17 листопада 2023 року надати письмові пояснення щодо результату проведеної перевірки та вчинених Банком дій для врегулювання ситуації.

16 листопада 2023 року від АТ "УкрСиббанк" до Національного банку України надійшло електронне повідомлення за № 27-1-01/5781-БТ "Про розгляд звернення ОСОБА_1 до НБУ" разом із додатками: копією листа Банку за вих. № 27-1-01/27678 від 3 грудня 2023 року, копією реєстру відправки поштових відправлень, інформацією про перевірку трек-номера відправлення через застосунок АТ "Укрпошта".

17 грудня 2023 року на офіційну адресу Національного банку України надійшла скарга від ОСОБА_1 (скарга на відповідь ОСОБА_3 від 5 грудня 2023 року, повторне звернення-вимога про усунення порушень та притягнення АТ "УкрСиббанк" до адміністративної відповідальності). Вказана скарга зареєстрована у Національному банку України 18 грудня 2023 року за № К-139659/22/26941.

16 січня 2024 року за № 18-00065/3802 Національним банком України була надана відповідь на скаргу ОСОБА_1

17 січня 2024 року на офіційну електронну адресу Національного банку України надійшло звернення від ОСОБА_1 (заява про усунення порушень законодавства та притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності). Вказане звернення зареєстровано у Національному банку України 17 січня 2024 року за № К-139659/23/1161.

Національним банком України до АТ "УкрСиббанк" було надіслано лист від 17 січня 2024 року за вих. № 14-0004/4151 з проханням провести перевірку викладених у зверненні фактів та у термін до 29 січня 2024 року надати письмові пояснення щодо результату проведеної перевірки та вчинених дій Банком для врегулювання ситуації.

29 січня 2024 року від АТ "УкрСиббанк" до Національного банку України надійшло електронне повідомлення за № 27-1-01/688-БТ "Про розгляд звернення ОСОБА_1 до НБУ" разом із додатками: копією листа Банку за вих. № 27-1-01/1082 від 29 січня 2024 року, копією чека відправки рекомендованого листа, доказами відправлення листа на електронну пошту заявника.

12 лютого 2024 року на офіційну електронну адресу Національного банку України надійшла скарга від ОСОБА_1 (скарга щодо невиконання приписів про захист прав споживачів фінансових послуг, умов ліцензування банків та здійснення Національним банком України моніторингу за дотриманням вимог законодавства України щодо керівника Банку - голови правління АТ "УкрСиббанк" Лорана Дюпуша та здійснення належних заходів), яка зареєстрована 12 лютого за № К-139659/24/3166.

Національним банком України були опрацьовані звернення ОСОБА_1 від 17 січня 2024 року, скарга від 12 лютого 2024 року та надано відповідь листом від 13 березня 2024 року № 18-0006/11040 про розгляд звернення.

9 лютого 2024 року до Національного банку України надійшов запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації, на який листом від 14 лютого № 24-0006/11371 надано відповідь.

15 лютого 2024 року до Національного банку України надійшло два запити ОСОБА_1 на отримання публічної інформації, - листом від 20 лютого 2024 року № 14-0004/13225 заявнику надана відповідь.

15 лютого 2024 року на офіційну електронну адресу Національного банку України надійшла скарга від ОСОБА_1 (скарга щодо службової недбалості співробітників Національного банку України), на яку скаржнику надано відповідь листом від 13 березня 2024 року № 27-0007/19697.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Щодо ухвали від 28 травня 2024 року про закриття провадження у справі

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із прав та/або інтересів, за

захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи особистого немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносинах, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (стаття 19 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, зокрема, у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій; на публічно-правові спори, у тому числі на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження (частина 1, пункт 1 частини 2 статті 19 КАС України).

Тому загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У пункті 7 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Стосовно терміна "публічно-владні управлінські функції", то зміст поняття полягає в наявності у суб`єкта суспільно необхідних для невизначеного або певного кола осіб повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а "управлінські функції" - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

Відтак до справ адміністративної юрисдикції віднесені, зокрема, публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення та/або спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень тощо.

Статтею 6 Закону України "Про Національний банк України" встановлено, що відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк виконує також інші функції, зокрема здійснює банківське регулювання та нагляд на індивідуальній та консолідованій основі.

Звертаючись до суду з позовом до Національного банку України, ОСОБА_1 просив зобов`язати Національний банк України повторно провести перевірку АТ "УкрСиббанк" по фактах судового розгляду та його заяв, обґрунтовуючи таку вимогу з посиланням на норми Закону України "Про Національний банк України", Закону України "Про банки і банківську діяльність", указуючи на його незгоду з діями/бездіяльністю Національного банку України, яка полягає у неналежному виконанні останнім повноважень, як регулятора банківської діяльності та органу, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, зокрема, неприйняттям ним відповідного рішення про притягнення до відповідальності керівника АТ "УкрСиббанк" за результатами його звернень (скарг) на дії Банку.

Оскільки незгода позивача із діями/бездіяльністю Національного банку полягає саме у неналежному виконані останнім повноважень публічно-правового управлінського характеру, як регулятора банківської діяльності та органу, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, зокрема у неприйнятті ним відповідного рішення про притягнення до відповідальності керівника АТ "УкрСиббанк"за результатами розгляду його звернень (скарг) на дії Банку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що спір в частині позовних вимог до Національного банку є публічно-правовим та не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що закриваючи провадження в частині вимог до Національного банку України, суд першої інстанції не

урахував, що позивач не має спору із Національним банком України, а вимоги до нього є похідними від вимог до АТ "УкрСиббанк", тому мають розглядатися в цивільному судочинстві, оскільки вони є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Щодо оскаржуваного рішення від 28 травня 2024 року

Звертаючись до суду з позовом до АТ "УкрСиббанк", ОСОБА_1 просив зобов`язати АТ "УкрСиббанк"надати позивачу відповідь на звернення, включаючи, але не обмежуючись, довідку про заборгованість та інформацію щодо поручителя та процедури медіації (мирової угоди) повторно.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані

об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (частини 1, 4 статті 15 Закону України "Про звернення громадян").

Відповідно до статті 18 Закону України "Про звернення громадян" громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги (стаття 19 Закону України "Про звернення громадян").

За змістом частини 1 статті 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Верховний Суд зауважував, що саме по собі надання будь-якої відповіді на звернення громадянина у визначені законом строки не слід вважати повним і належним виконанням свого обов`язку, зокрема, суб`єктом владних повноважень. Так, істотною умовою такої відповіді є її належне обґрунтування і вирішення поставлених у зверненні питань (із урахуванням суті відповідного звернення і на підставі його ґрунтовного й всебічного вивчення) (постанова Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 813/4351/16).

Встановивши, що у відповідності із Законом України "Про звернення громадян" АТ "УкрСиббанк" на всі запити/заяви/скарги позивача надав вичерпні відповіді, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання АТ "УкрСиббанк"надати позивачу відповідь на звернення, включаючи, але не обмежуючись, - довідку про заборгованість та інформацію щодо поручителя та процедури медіації (мирової угоди) повторно.

У частині 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав оцінки наявним у справі доказам, що безсумнівно підтверджують порушення прав позивача на вчасне отримання відповіді на його звернення, у зв`язку з чим дійшов до необґрунтованих висновків про недоведеність позовних вимог, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач не заявляв вимог до АТ "УкрСиббанк" про визнання дій/бездіяльності, які призвели до невчасного отримання позивачем відповіді на його звернення, неправомірними.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, судом встановлено, що за зверненнями позивача АТ "УкрСиббанк" надав відповіді на його звернення, і підстав для зобов`язання повторно надавати відповіді на ці звернення немає. Фактично, скаржник не погоджується з відповідями, які йому надали, що по своїй суті не є тотожним ненаданню останніх як таких.

Таким чином доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про зобов`язання вчинити дії.

Щодо відмови судом першої інстанції у винесенні окремої ухвали

Суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу (частина 1 статті 262 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 року в справі № 761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що "при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком.

Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 лютого 2019 року у справі № 800/500/16 (провадження № 11-1156заі18) зазначено, що окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Наведені норми вказують на те, що в суду є право, коли він встановив порушення закону, постановити окрему ухвалу. Інститут окремої ухвали направлений на реагування суду у тих випадках, коли порушення закону настільки очевидне, зухвале та систематичне, що не дозволяє суду бути інертним до таких порушень і спонукає до ефективних дій, втіленням яких має бути окрема ухвала (див. пункт 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у справі № 990/131/22.

У межах обставин цієї справи судом не встановлено істотного порушення закону, яке зумовлювало б постановлення окремої ухвали.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у постановленні окремої ухвали, враховуючи відсутність підстав, за яких суд у порядку статті 262 ЦПК України має право постановити окрему ухвалу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року та рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року є законними та обґрунтованими, а тому підстави для їх скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року та рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: