Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/3809/24
Провадження № 2/644/2287/24
РІШЕННЯ
іменем України
05 грудня 2024 Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в особі головуючого судді Шевченка С.В. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру часток у спільній сумісній власності
у с т а н о в и в :
У поданому до суду позові ОСОБА_1 просить визначити, що квартира АДРЕСА_1 , яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності, належить ним у рівних частках.
В обґрунтування вимоги позивач посилається на те, що 26.05.1998 року у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спірна квартира була приватизована ним та відповідачкою. Остання відмовляється від позасудового порядку визначення розміру часток у праві власності на нерухомість.
Відповідачка відзив на позов не подала.
З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено, що сторони у справі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , яка їм належить на праві спільної сумісної власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 26.05.1998 року.
Частиною 1 статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.
У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 368 і ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Суд враховує, що виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту порушеного права і що в результаті визначення розміру частки між позивачем і відповідачем припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності.
Оскільки згідно із свідоцтвом про право власності на житло частки кожного із співвласників не визначені, кожен учасник спільної сумісної власності має право вимагати визначення таких часток.
Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності, відтак, за відсутності доказів зворотного, суд констатує, що частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними.
Судові витрати, які поніс позивач на оплату судового збору за подачу до суду позову, підлягаються стягненню з відповідачки на користь ОСОБА_1 .
Керуючись 10, 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Визначити, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках по частки кожному.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211 грн 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складений 05.12.2024.

Суддя С.В. Шевченко