Справа № 522/95/24-Е
Провадження № 2/522/59/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 03.01.2024 року за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, по якому просить: Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 12 452 501,3 гривень. Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору.

Позивач мотивує вимоги тим, що 07.10.2020 року ОСОБА_1 (далі Позивач) надав кошти у борг під розписку ОСОБА_2 (далі Відповідач) в сумі 100000 доларів США (далі Розписка 1).

Також, 12.01.2022 року Відповідач отримав кошти у борг під розписку від Позивача, в сумі 183210 доларів США (далі Розписка 2). Відповідно до наданої до суду Розписки 1, Відповідач зобов`язався повернути позичені у борг кошти Позивачу в строк до 20.01.2021 року, а за Розпискою 2 до 31.12.2022 року. При цьому, Відповідач зобов`язався сплачувати щомісяця 3 % від наданої суми, згідно з Розпискою 1 та Розпискою 2, написаними ним власноруч, та у присутності свідків. З огляду на вищезазначене, грошові кошти, надані у борг під розписки 1 та 2, були передані Позивачем та отримані Відповідачем в повному обсязі. Натомість, звертаємо увагу суду на порушення Відповідачем Основного зобов`язання, а саме: неповернення суми боргу та пропущення строків повернення. Зважаючи на те, що Відповідач уникає зустрічей з Позивачем, не виходить на зв`язок та не погашає борги, вважаємо, що стягнення у судовому порядку суми заборгованості Відповідача може реально забезпечити виконання зобов`язання.

За Розпискою 1: 100000 доларів США =3 631 627,00 грн. на 31.10.2023 рік. Основна сума заборгованості за договором: з 20/01/2021 до 31/10/2023 Всього: 3 631 627,00 грн. Інфляційні витрати: Останній період (20/01/2021 - 31/10/2023) Індекс інфляції лютий 2021 101,00 березень 2021 101,70 квітень 2021 100,70

За Розпискою 2: 183210 доларів США=6 639 603,68 грн. на 31.10.2023 р. Основна сума заборгованості за договором: з 31/12/2022 до 31/10/2023 Всього: 6 639 603,68 грн. Інфляційні витрати: Останній період (31/12/2022 - 31/10/2023) Індекс інфляції січень 2023 100,80 лютий 2023 100,70 березень 2023 101,50 квітень 2023 100,20 травень 2023 100,50

Період прострочення грошового зобов`язання 305 днів 6 639 603,68 (сума боргу) + 199 857,33 (інфляційне збільшення) + 166 444,86 (штрафні санкціі) = 7 005 905,87 грн. Вважаємо, що стягнення з Відповідача загальної суми заборгованості з Розписки 1 та Розписки 2 (5 446 595,42 грн. +7 005 905,87 грн.), що становить 12 452 501,3 грн. заборгованості за зобов`язанням не порушує права інших осіб та дозволить Позивачу задовольнити свої вимоги.

Вказує, що йому грошові кошти відповідач не повернув, тому звертається до суду для стягнення заборгованості в примусовому порядку.

За результатами автоматизованого розподілу справа передана на розгляд судді Приморського районного суду м. Одеси Суворовій О.В.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 10.01.2024 позов залишено без руху, а 25.01.2024 до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 29 січня 2024 по справі відкрито провадження, встановлений загальний порядок розгляду справи.

04.04.2024 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволені позову.

Ухвалою від 16.05.2024 закрито підготовче засідання та призначення справи до судового розгляду по суті.

14.06.2024 в зв`язку з припиненням повноважень судді Суворової О.В. здійснено повторний автоматизований розподіл справи. Справа передана на розгляд судді Приморського районного суду м. Одеси Абухіна Р.Д..

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.06.2024 справа прийнята до свого провадження, призначено судове зсідання по справі.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

До суду надійшла письмова заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача подав заяву в якій просить відмовити у задовлені позову.

Судом, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

07.10.2020 ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 100000 доларів США та зобов`язався їх повернути в строк 07.10.2020.

12.01.2022 встановлено, що ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_3 183210 доларів США грошові кошти в сумі 183210 доларів США та зобов`язався повернути їх в строк до 31.12.2022.

В ході судового розгляду судом оглянуто оригінали розписок.

Суду не надані належні та допустимі докази, що в строки обумовлені розписками грошові кошти були повернуті Позикодавцю.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Виходячи з положень ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (ч.1-3 ст. 202 ЦК України).

Правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин.

За змістом положень ч.1 ст. 26 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

З розписки від 07.10.2020 встановлено, що ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 100000 доларів США та зобов`язався їх повернути в строк 20.01.2021.

З тексту розписки від 12.01.2022 встановлено, що ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 183210 доларів США грошові кошти в сумі 183210 доларів США та зобов`язався повернути їх в строк до 31.12.2022.

Відтак, факт отримання грошових коштів відповідачем за узгодженими сторонами істотних умов договору, підтверджується змістом розписок, які складені відповідачем власноручно.

Судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, та враховуючи встановлену ст.204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 10271230,68 гривень, визначеному договорами (3 631 627,00 гривень + 6 639603,68 гривень), суми які були зазначені у позовних вимогах.

Щодо вимог про стягнення інфляції та 3 процентів річних.

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частини перша, друга статті 533 ЦК України).

Традиційним в доктрині приватного права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2019 року в справі № 755/9348/15-ц (провадження № 61-30272св18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21)).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)).

Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях (див., зокрема, постанову Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, постанову Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-474цс16, постанову Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672цс16, постанову Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17).

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19)).

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З аналізу положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та статей 1046, 1049 ЦК України суд дійшов висновку, що на договори позики 11.02.2022 поширюється дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Аналогічний висновок викладений у постанові ВС від 13.03.2024 у справі № 350/711/22

Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 3 % річних та інфляції.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судове рішення ухвалене на користь позивача, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрат на сплату судового збору.

Керуючись ст.ст.76-83, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 10271230.68 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 15140,00 гривень.

У задоволені решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.10.2024 (04.10.2024 головуючий знаходився у відпустці).

Суддя Р. Д. Абухін

24.10.24