УХВАЛА

03 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 761/46060/17

провадження № 61-15229ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, до якої включена скарга на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 вересня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Шевченківський ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)) Лазаревої А. І.

від 29 листопада 2023 року у ВП №73420798.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконною та скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві Лазаревої А. І. від 29 листопада 2023 року №73420798

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Шевченківський ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2024 року клопотання Шевченківського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено. Поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Шевченківського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року апеляційну скаргу Шевченківського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 . Вирішено питання про судові витрати.

12 листопада 2024 року, засобами поштового зв`язку, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року, до якою включено скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 вересня 2024 року.

Посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржені судові рішення скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не мав підстав поновлювати Шевченківському ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) строк на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва

від 30 квітня 2024 року, оскільки ухвалою Київського апеляційного суду

від 25 червня 2024 року вже було повернуто апеляційну скаргу Шевченківського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) на те саме судове рішення. Заявник вважає, що цими діями апеляційний суд перебрав на себе повноваження суду касаційної інстанції.

Крім того зазначає, що матеріали справи містили достатнього доказав того, що він передавав державному виконавцю майно для реалізації з метою погашення заборгованості, а тому дії державного виконавця щодо звернення стягнення на заробітну плату вважає незаконними.

Звертає увагу, що оскаржені судові рішення суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 29 березня 2023 року у справі

№ 202/1182/22, від 05 квітня 2023 року у справі № 761/14537/15-ц.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права в оскаржених судових рішеннях є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.

Щодо оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 02 вересня

2024 року

Відповідно до частини другої статті 406 ЦПК України скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову.

Ухвала апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження та поновлення строку на апеляційне оскарження не підлягає оскарженню окремо від постанови суду, однак оскільки скарга на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 вересня 2024 року включена до касаційної скарги на відповідну постанову від 24 жовтня 2024 року, заявником дотримано вимог частино другої статті 406 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною третьою статті 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) повний текст ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року складено 06 травня 2024 року.

Вперше апеляційну скаргу на вказану ухвалу Шевченківським ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) було подано 27 травня 2024 року, тобто протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 червня 2024 року апеляційну скаргу Шевченківського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) повернуто особі, яка її подала, та роз`яснено, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду.

Після чого, 27 червня 2024 року Шевченківський ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) без зволікання подав повторну апеляційну скаргу, усунувши обставини, які стали підставою для повернення первісної скарги.

З урахуванням встановлених обставин апеляційний суд, діючи в межах своїх повноважень, оцінивши причини пропуску строку на апеляційне оскарження, дійшов цілком обґрунтованого висновку про наявність підстав для його поновлення.

Щодо оскарження постанови Київського апеляційного суду від 24 жовтня

2024 року

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом (пункт 2 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до положень частини другої та третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частина перша, пункт 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно з частиною першою статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Відповідно до частини першої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно із частиною другою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами (частина третя статті 70 Закону України «Про виконавче провадження»).

У розглядуваній справі рішенням Шевченківського районного суду м. Києва

від 31 січня 2019 року стягнуто з відповідача на користь позивачки 15 000 грн та судовий збір 1 280 грн.

На виконанні у Шевченківському ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом міста Києва № 761/46060/17 від 05 серпня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 16 280 грн.

17 листопада 2022 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС

у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) в рамках ВП № НОМЕР_1 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених

пунктом 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

22 листопада 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського ВДВС

у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа № 761/46060/17 про стягнення з ОСОБА_1 боргу.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС

у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Лазаревої А. І. від 24 листопада 2023 року відкрито виконавче провадження № 73420798 з виконання виконавчого листа

№ 761/46060/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу, а також зобов`язано боржника протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно.

24 листопада 2023 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено до установ банків. Згідно з відповідями банків станом на 29 листопада 2023 року у боржника відкриті рахунки в АТ «КБ «Приватбанк» та АТ «Універсал Банк», на рахунках недостатньо коштів для задоволення вимог стягувача.

Згідно з відповіддю МВС України від 23 листопада 2023 року відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби; згідно з відповіддю ДПС України від 24 листопада 2023 року боржник отримує дохід в АБ «Ткачук та Партнери»; згідно з відповіддю Пенсійного фонду України боржник працює в АБ «Ткачук та Партнери».

Постановою державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29 листопада 2023 року

у ВП №73420798 звернено стягнення на доходи ОСОБА_1 , зокрема з заробітної плати в розмірі 20% в межах суми боргу.

Доводами скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця є те, що він має рухоме майно, на яке можливо звернути стягнення для погашення заборгованості, про вказані обставини він повідомив державну виконавчу службу, а також направив відповідне майно на адресу останнього.

При цьому, на підтвердження цих доводів ОСОБА_1 було додано до скарги наступні докази:

- заяву від 18 грудня 2019 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, в якій він повідомив виконавчу службу про наявність у нього рухомого майна, на яке можливо накласти арешт та яке знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 ;

- заяву від 25 квітня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, в якій він просив негайно отримати у поштовому відділені належне йому майно та вчинити дії по реалізації майна або передачі його стягувачу в рахунок погашення боргу згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження»;

- заяву від 24 листопада 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2,

в якій він просив негайно отримати у поштовому відділені належне йому майно та вчинити дії по реалізації майна або передачі його стягувачу в рахунок погашення боргу згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження»;

- опис майна та накладні про направлення рухомого майна на адресу державної виконавчої служби.

Апеляційний суд встановив, що ВДВС повернув боржнику направлене майно за зворотною адресою відправника.

Верховний Суд звертає увагу, що чинне законодавство не передбачає такого способу звернення стягнення на майно боржника як самостійне направлення боржником майна поштою на адресу виконавчої служби.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У відповідній декларації ОСОБА_1 не був позбавлений можливості зазначити майно, яким він володіє та на яке бажає звернути стягнення.

Враховуючи, що державним виконавцем були здійсненні дії щодо розшуку коштів та майна боржника, на які можливо звернути стягнення, однак такі заходи виявились безрезультатними, державний виконавець під час винесення оскарженої постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», в межах своїх повноважень та на підставі наявних в матеріалах виконавчого провадження доказів.

Крім того, сума стягнення за виконавчим документом у розглядуваній справі не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження, поновлення строку на апеляційне оскарження та вирішення скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця є очевидним та не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 388, 389, 394, 406 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду

від 24 жовтня 2024 року, до якої включена скарга на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 вересня 2024 року, у справі № 761/46060/17.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников