Справа № 317/7295/23
Провадження № 2/317/299/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Ткаченко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Мазуренко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Шоніної Олени Валеріївни до ОСОБА_2 про надання дозволу на здійснення реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Шоніної Олени Валеріївни до ОСОБА_2 про надання дозволу на здійснення реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей без згоди батька.

Позовну заяву мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 25.08.2020.

На підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 09.12.2021 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - доньки ОСОБА_3 ,2013 р.н., та сина ОСОБА_4 , 2016 р.н., в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 14.09.2021 і до досягнення дітьми повноліття.

Станом на 25.08.2023 сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження зі сплати аліментів становить 69000 грн.

Відповідач у добровільному порядку не бажає надати згоду для проведення реєстрації за фактичним місцем проживання неповнолітніх дітей сторін, а саме: АДРЕСА_1 , а тому позивачка вимушена звернутися із відповідними позовними вимогами до суду.

Ухвалою суду від 29.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 15.02.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14 березня 2024 року.

14.03.2024 розгляд справи було відкладено в зв`язку із відсутністю відомостей щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду, а також постановлено окрему ухвалу в зв`язку із виявленням порушень законодавства в діяльності АТ «Укрпошта».

01.04.2024 розгляд справи не відбувся у зв`язку із знаходженням головуючого судді на лікарняному.

19.04.2024 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивачки та її представника, в якому позовні вимоги просять задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують.

Проте, 22.04.2024 розгляд справи було відкладено в зв`язку із першою неявкою відповідача, судова повістка про виклик якого повернулася неврученою із відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

14.05.2024 та 09.07.2024 розгляд справи відкладався за клопотаннями представника позивача, обґрунтованими, зокрема, хворобою та сімейними обставинами представника позивача.

31.07.2024 від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи, обгрунтована тим, що позивач виявила бажання прийняти участь у розгляді справи, проте перебуватиме на території України з 15 серпня 2024 року.

У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином за допомогою системи «Електронний суд» та шляхом направлення повістки за адресою, вказаною позивачкою як місце її проживання (а.с.129-131)

Відповідач у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив. Жодних заяв або клопотань від нього на адресу суду не надходило. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся у передбаченому цивільно-процесуальним законодавством порядку (а.с.132).

Положеннями ст.129 Конституції України, ст.2 ЦПК України, передбачено, що одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Виходячи із вказаних норм закону, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду. Якщо учасники справи не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи наведене, а також те, що стадія судового розгляду справи триває майже п`ять місяців та позивачка за цей час мала змогу з`явитися у судове засідання, проте не виявляла такого бажання, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин для відкладення розгляду справи та дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 31 липня 2024 року за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, що в розумінні вимог ч. 3 ст.223 ЦПК України не є перешкодою розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 (позивач у справі) та ОСОБА_2 (відповідач у справі) (а.с.8-9).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 27.07.2013 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 25.08.2020 (а.с.6-7).

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 09.12.2021 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1500 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 14.09.2021 і до досягнення дітьми повноліття (а.с.10-11).

Згідно із розрахунком Запорізького ВДВС у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №30573/3 станом на 25.08.2023 сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 зі сплати аліментів становить 69000 грн (а.с.12).

24.11.2023 позивачка ОСОБА_1 та її неповнолітні діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були зняті з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.16-18).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно із нормами ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Статтею другою Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV від 11 грудня 2003 року (в актуальній редакції) визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також форми необхідних для цього документів встановлено Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №265 від 7 лютого 2022 року (у подальшому - Порядок №265).

Так, пунктом 5 Порядку №265 встановлено, що громадянин України, який проживає на території України зобов`язаний протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його. Батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати/зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

Згідно із п. 11 Порядку №265 у разі коли особа не є власником (співвласником) житла, за адресою якого декларується місце її проживання, декларування місця проживання особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, уповноваженої особи житла, яка підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису та відображається в декларації під час її формування. Згода власника (співвласників) житла не вимагається у разі декларування місця проживання дітей віком до 18 років за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання їх батьків або інших законних представників чи одного з них.

Згідно із п. 20 Порядку №265 декларація може бути подана за ініціативою власника житла або уповноваженої особи житла за умови надання в електронній формі засобами Порталу Дія згоди особи, місце проживання якої декларується в цьому житлі. У такому випадку декларація подається відповідно до відомостей, зазначених у пунктах 9 і 10 цього Порядку. Згода особи, місце проживання якої декларується, підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Крім того, згідно із п. 27-28 Порядку №265 реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється під час особистого відвідування органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) за адресою житла незалежно від форми власності. У разі коли особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація місця проживання (перебування) може бути здійснена за зверненням законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).

Пунктами 16 та 17 Порядку №265 визначено, що місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку.

Відповідно до п. 33 Порядку №265 подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку.

Як на час звернення із цією позовною заявою, так і на час розгляду цієї справи в Єдиному державному демографічному реєстрі відсутня інформація щодо реєстрації місця проживання позивачки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.117).

Також позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту її проживання за вказаною адресою. Крім того з матеріалів справи не вбачається, що будинок АДРЕСА_1 перебуває у власності саме позивачки.

Таким чином, за умови відсутності задекларованого місця проживання позивачки за адресою: АДРЕСА_1 , а також відсутності доказів перебування вказаного будинку у власності позивачки, законні підстави для надання згоди для проведення реєстрації неповнолітніх дітей сторін за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні, а отже позов задоволенню не підлягає за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 13, 77, 81, 89, 258, 263-265, 280- 284, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Шоніної Олени Валеріївни до ОСОБА_2 про надання дозволу на здійснення реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей без згоди батька - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.О. Ткаченко