Справа№938/1758/24
Провадження № 2-о/938/66/24
УХВАЛА

про передачу справи на розгляд іншого суду

03 грудня 2024 року селище Верховина

Суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Джус Р.В.,

розглянувши матеріали

за заявою: ОСОБА_1 ,

за участю заінтересованої особи: приватного нотаріуса Верховинського районного нотаріального округу Мартищук Оксани Ярославівни;

про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами,

в с т а н о в и в:

до Верховинського районного суду Івано-Франківської області надійшла заява ОСОБА_1 , в якій вона просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт родинних відносин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , як брата та сестри.

Заінтересованою особою у даній справі, заявник визначає нотаріуса Верховинського районного нотаріального округу Мартищук О.Я.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2024, для розгляду даної справи визначено суддю Джуса Р.В.

Статтями 2, 3, 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховою радою України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (п.24 рішення від 20.07.2006; заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Згідно з п.5 ч.2 ст.293, ч.2 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Положеннями частини 3 статті 294 ЦПК України визначено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Особливості розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначено положеннями Глави 6 Розділу IV ЦПК України.

Зокрема положеннями ст.316 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Тобто, цивільний процесуальний закон чітко і безальтернативно визначає підсудність справ про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, за місцем проживання особи, яка звертається із такою заявою.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду (ст.19 ЦПК України).

Територіальна підсудність (юрисдикція) - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Як вбачається із змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно отриманої судом в порядку передбаченому ч.8 ст.187 ЦПК України відповіді №940089 із Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже зареєстрованим місцем проживання заявниці, є місто Львів.

В той же час, юрисдикція (підсудність) Верховинського районного суду Івано-Франківської області на вказану територію не поширюється.

Щодо посилань заявника на те, що заява подана до Верховинського районного суду Івано-Франківської області в порядку передбаченому ч.1 ст.30 ЦПК України, а саме за місцем знаходження майна у спадку, то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.30 ЦПК України, законодавцем визначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Разом з тим, предметом розгляду в даній справі не є спадкове майно. Так, заявник просить встановити факт родинних відносин, що необхідне йому для реалізації його права на спадкування. Питання щодо виникнення у заявника права власності на спадкове майно, не є предметом розгляду у даній справі.

Відтак, відсутні підставі для застосування у даному випадку положень ст. 30 ЦПК України, щодо правил виключної підсудності.

Слід звернути увагу на те, що відповідно до положень ч.1 ст.378 ЦПК України, прийняття судом рішення з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), є підставою для скасування відповідного рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Принцип законного судді нерозривно пов`язаний з правом особи на повноважний, компетентний суд. Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд не тільки вправі, а й зобов`язаний ухилитися від розв`язання справ, йому не підсудних.

Вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є виконаними, коли справа заявника була розглянута національним судом, який створено на підставі закону.

Згідно з п.1 ч.1 ст.31 Цивільного процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, беручи до уваги правовідносини, у зв`язку з якими подається заява, зокрема, про встановлення факту, що має юридичне значення, відомості про фактичне та зареєстроване місце проживання заявника, а саме: АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку, що на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, дану цивільну справу слід передати на розгляд до Сихівського районного суду міста Львова, як до суду, територіальна юрисдикція (підсудність) якого поширюється на адресу місця проживання заявника, що відповідає положенням ч.1 ст.316 ЦПК України.

Керуючись статями 2, 3, 4, 30, 31, 260, 261, 316, 353, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: приватного нотаріуса Верховинського районного нотаріального округу Мартищук Оксани Ярославівни про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами- передати за підсудністю до Сихівського районного суду міста Львова (вулиця Чоловського, 2, м.Львів, Львівська область, 79000).

Роз`яснити учасникам справи, що передача справи, з підстав зазначених вище в ухвалі, здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, однак може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Роман ДЖУС