ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Барильської А.П.,

суддів: Макарова М.О., Пищида М.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу адвоката Рощина Володимира Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2024 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі ПАТ «НСК «Оранта») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 20 березня 2023 року між ОСОБА_1 та ПАТ «НСК «Оранта» на пільгових умовах був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № 213452732), згідно якого забезпеченою є цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Ford Ranger» д.н.р. НОМЕР_1 . 23 вересня 2023 року близько 19:00 год. на а/д Запоріжжя-Донецьк сталася дорожньо-транспортна пригода за участю пішохода ОСОБА_2 , яка від отриманих травм загинула на місці та транспортного засобу «Ford Ranger» д.н.р. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 23 жовтня 2023 року до ПАТ «НСК «Оранта» із заявою звернувся представник потерпілої особи з приводу виплати страхового відшкодування в зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору страхування. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Ford Ranger» д.н.р. НОМЕР_1 була застрахована в ПАТ «НСК «Оранта» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, вони виплатили за даним страховим випадком страхове відшкодування в розмірі 106130 грн. Згідно свідоцтва про реєстрацію, транспортний засіб «Ford Ranger» д.н.р. НОМЕР_1 не належить відповідачу на праві власності. Ними неодноразово вживалися заходи щодо досудового врегулювання даного спору. 09 січня 2024 року вони звернулось до відповідача із заявою про компенсацію страхового відшкодування в розмірі 53 065 грн. 07 лютого 2024 року на їх адресу надійшла заява представника відповідача, в якій він не погоджується із заявленим в заяві про компенсацію страхового відшкодування та просить припинити дії позивача, спрямовані на стягнення заборгованості з відповідача, мотивуючи це тим, що транспортний засіб «Ford Ranger» д.н.р. НОМЕР_1 зареєстрований на СФГ «Остапівка». Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовився відшкодовувати шкоду, тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 53 065 грн., а також витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2024 року позовні вимоги ПАТ «НСК «Оранта» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «НСК «Оранта» страхове відшкодування в розмірі 53065 грн. Вирішено питання стосовно судового збору.

В апеляційній скарзі адвокат Рощин В.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем дотримано усіх вимог договору та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів». Відповідач наполягає на своєму праві, як єдиного законного власника майна на свій розсуд обирати яким чином реєструвати його в державних органах, і той факт, що автомобіль зареєстрований на юридичну особу, яка на 100% йому належить, не позбавляє його права власності на цей автомобіль. В разі відмови в задоволенні позову, просить стягнути 15 000 грн витрат на правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу надано не було.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 53 065 грн та не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справ.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20 лютого 2023 року між ОСОБА_1 та ПАТ «НСК «Оранта» було укладено договір №213452732, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів: забезпечений транспортний засіб «Ford Ranger» р.н. НОМЕР_1 .

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 транспортний засіб «Ford Ranger» р.н. НОМЕР_1 належить СФГ «Остапівка».

Як вбачається з копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є керівником, представником, засновником та кінцевим бенефіціарним власником СФГ «Остапівка».

Згідно копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000152, 23 вересня 2023 року близько 19:00 год. водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем «Ford Ranger» р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «Запоріжжя-Донецьк» від м. Запоріжжя в бік м. Донецьк, в районі перехрестя з вул. Миру в смт. Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила проїзджу частину, в результаті чого від отриманих травм пішохід загинув на місці. Згідно копії довідки про склад сім`ї, ОСОБА_3 є донькою загиблої в результаті ДТП 23 вересня 2023 року ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «НСК «Оранта» на підставі страхового акту № ОЦВЗ-23-32-99951/1 та копії платіжної інструкції № 58485 від 17 листопада 2023 року ОСОБА_3 було сплачено страхове відшкодування в сумі 106 130 грн. 09 січня 2024 року ОСОБА_1 було направлено заяву про компенсацію страхового відшкодування, та посилаючись на п.13.2 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просять компенсувати ПАТ «НСК «Оранта» 50% виплаченого страхового відшкодування, а саме 53 065 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. ПАТ НАСК «Оранта» має право зворотної вимоги (регресу) до ОСОБА_1 на суму 53 065 грн., оскільки згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 транспортний засіб «Ford Ranger» р.н. НОМЕР_1 належить СФГ «Остапівка» та позивач виплатив страхове відшкодування в розмірі 106130 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Вказаний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18.

Згідно ч. 1-2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пункту 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до І або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності.

Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України.

Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Ford Ranger» д.н.р. НОМЕР_1 була застрахована згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №213452732 від 25 лютого 2023 року.

При укладенні цього договору ОСОБА_1 , скористався пенсійним посвідченням від 26 вересня 2011 року серії НОМЕР_3 та отримав пільгу, передбачену пунктом 13.2 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з яким розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2 500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.

В той же час із матеріалів справи встановлено, що транспортний засіб «Ford Ranger» р.н. НОМЕР_1 належить СФГ «Остапівка».

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до ст. ст. 993, 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», право страховика на подання регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, виникає у разі:а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції:б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу ап течки або призначені медичним працівником);г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; г) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування).

Пунктом 381.1. ст. 381 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів було укладено між позивачем та ОСОБА_1 який отримав пільгу, передбачену пунктом 13.2 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в той час коли права власності на забезпечений транспортний засіб належить Селянському фермерському господарству «Остапівка», а не йому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Рощина Володимира Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: М.О. Макаров

М.М. Пищида