Провадження №2/523/299/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2024 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді - Сувертак І.В.

при секретарі - Мельніченко Г. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в місті Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , котра діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради (м. Одеса, пр. Добровольського, буд. 106) про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та вселення в квартиру,

Установив

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що позивач, ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_2 на праві власності на підставі договору міни від 07 жовтня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Тетяною Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі за № 1289, (бланк серія НСВ № 615322). Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності № 48092113, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, що підтверджується витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 311960698 від 07.10.2022 року.

Відповідно до договору міни від 07.10.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1289, позивачкою ОСОБА_1 було набуто право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Незважаючи на те, що позивачка ОСОБА_1 є власником спірної квартири АДРЕСА_2 , її право щодо володіння та користування своєю власністю порушене.

В спірній квартирі АДРЕСА_2 , ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_4 , ані члени їх сім`ї не зареєстровані та ніколи не були зареєстровані, що також підтверджує відсутність у останніх будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Також, позивач звернув увагу суду на те, що відповідачка, ОСОБА_2 зверталася до суду з позовною заявою про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язанням укладення договору найму житлового приміщення щодо спірної квартири АДРЕСА_2 . В задоволені позовних вимог їй було відмовлено рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2021 року по справі № 523/8544/19, яке набрало законної сили 05 жовтня 2021 року.

Незважаючи на вищевикладене, відповідачка ОСОБА_2 та відповідач, ОСОБА_4 разом зі своєю сім`єю відмовляються добровільно виселятися із належної позивачці ОСОБА_1 квартири та надати останній можливість вселитися в неї.

Також, позивачка ОСОБА_1 зазначає, що жодних родинних зв`язків із особами, які незаконно проживають в спірній квартирі, яка належить їй на праві власності не має.

Із приводу незаконного вселення та перешкоджання у користуванні власністю особами, а саме: відповідачкою, ОСОБА_2 та відповідачем, ОСОБА_4 разом зі своєю сім`єю, позивачка, ОСОБА_1 (власник) зверталась до правоохоронних органів, що підтверджується талоном повідомлення ЄО №3430 та відповіддю ВП№3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, проте вказане звернення не дало ніякого результату та їй було роз`яснено право звернутися до суду.

Враховуючи зазначене, позивач ОСОБА_1 просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси Сувертак І. В. від 28 грудня 2023 року було відкрито загальне провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачам строк для надання відзиву. (а.с. 34).

Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті позову. (а.с. 78,79).

Представник позивача - адвокат Садіков О. О. надав клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі з обґрунтувань, що викладені в позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причин неявки суду не сповістили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертались.

Третя особа також в судове засідання не прибула, про розгляд справи обізнана належним чином.

25 листопада 2024 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Киселиці І. Ю. надійшла заява про відкладення розгляду справи. Зазначену заяву адвокат Киселиця І. Ю. мотивував тим, що у зв`язку з систематичною не оплатою відповідачем адвокатських послуг надання ним правової допомоги було призупинено.

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання адвоката Киселиці І. Ю. про відкладення розгляду справи, оскільки зазначена в клопотанні підстава для відкладення розгляду справи не є поважною. Крім того, подальше відкладення розгляду справи потягне за собою порушення розумних строків розгляду справи, котра розглядається судом близько 11 місяців.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів.

З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_2 на праві власності на підставі договору міни від 07 жовтня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Тетяною Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі за № 1289, (бланк серія НСВ № 615322). Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності № 48092113, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, що підтверджується витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 311960698 від 07.10.2022 року.

Відповідно до договору міни від 07.10.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1289, позивачкою ОСОБА_1 було набуто право власності на квартиру АДРЕСА_2 . (а.с. 9-11).

Незважаючи на те, що позивачка ОСОБА_1 є власником спірної квартири АДРЕСА_2 , її право щодо володіння та користування своєю власністю порушене.

Із приводу незаконного вселення та перешкоджання у користуванні власністю особами, а саме: відповідачкою, ОСОБА_2 та відповідачем, ОСОБА_4 разом зі своєю сім`єю, позивачка, ОСОБА_1 (власник) зверталась до правоохоронних органів, що підтверджується талоном повідомлення ЄО №3430 та відповіддю ВП№3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, проте вказане звернення не дало ніякого результату. (а.с. 20-23).

ОСОБА_2 зверталася до суду з позовною заявою про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язанням укладення договору найму житлового приміщення щодо спірної квартири АДРЕСА_2 . В задоволені позовних вимог їй було відмовлено рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2021 року по справі № 523/8544/19, яке набрало законної сили 05 жовтня 2021 року. (а.с. 17-19).

Як вказано у Постанові ВСУ № 6-709цс16 від 16.11.2016 року, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За результатом розгляду вказаної справи ВСУ постановив: «Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні будинком, що розташований АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням».

Позивач по справі, є власником квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України гарантує непорушність права власності. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нам права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням права володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Оскільки позивач є одноосібним власником квартири АДРЕСА_2 , та його право власності не оспорено в установленому законом порядку, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.383 ЦК України має право використовувати помешкання для власного проживання. Таке право позивача у порядку ч.4 ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 321 ЦК України є непорушним, і він не може бути протиправно його позбавлений або обмежений у його здійсненні.

Отже позивач, як власник квартири, за наявності перешкод у здійсненні ним права власності, на підставі ст.391 ЦК України має право вимагати усунення таких перешкод. Порушене право позивача підлягає захисту шляхом вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою.

У відповідності до ст.33 Конституції України позивач має право на вільний вибір місця проживання та має право використовувати спірне житлове приміщення для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї (ч.1 ст.383 ЦК України).

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відтісніть обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 доведеними та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі, оскільки їй, як власнику нерухомого майна, відповідачі вчиняють перешкоди у користуванні квартирою.

Враховуючи задоволення позову, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 2147 грн. 20 коп., а саме з ОСОБА_2 (так як вона діяла в своїх інтересах та в інтересах дитини) 1073 грн. 60 коп., з ОСОБА_4 536 грн. 80 коп., ОСОБА_5 - 536 грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2,5,10,12, 211, 258, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , котра діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради (м. Одеса, пр. Добровольського, буд. 106) про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та вселення в квартиру задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належній на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , квартирою АДРЕСА_2 , шляхом висилення, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в належну їй на праві власності, квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , котра діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судовий збір у загальному розмірі 2147 грн. 20 коп., а саме з ОСОБА_2 1073 грн. 60 коп., з ОСОБА_4 536 грн. 80 коп., ОСОБА_5 - 536 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 29 листопада 2024 року.

Суддя