Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/631/24
Провадження №: 2/332/1160/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2024 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі Петракей Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Біліченка Олега Олександровича до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

ВСТАНОВИВ:

Позивач особі представника адвоката Біліченко Олега Олександровича звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 1985 року по 2019 рік вона працювала на ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь».

20.05.2019 року позивач звільнився з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії позивачу було встановлено професійний характер захворювання. За результатами огляду МСЕК проведеного 15.03.2021 року позивачу встановлено 70% втрати працездатності та ІІ групу інвалідності безстроково. Отримання позивачем професійного захворювання і як наслідок групу інвалідності та втрату 70% працездатності призвело до фізичних та моральних страждань позивача. За таких підстав, просить суд, стягнути на її користь моральну шкоду внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом в розмірі 70000 гривень та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 10000 гривень.

Ухвалою судді від 02.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи у судовому засіданні.

15.04.2024 року представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду із відзивом на позовну заяву, в якому зазначив, що ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», під час оформлення трудових відносин з позивачем, згідно ст. 29 КЗпП України, ст. 5 ЗУ «Про охорону праці», позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці Позивач, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Таким чином, під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час роботи у Відповідач буде піддаватися впливу шкідливих факторів. Однак, усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, умисно не повідомляв адміністрацію Відповідач про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я.. Разом із цим, представник відповідача наголошує, що за весь період роботи на підприємстві позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Отже, на думку представника відповідача, позивачем не наведено , які саме дії відповідача призвели до моральних страждань, та не обґрунтовано і не надано належних доказів на підтвердження оціненої позивачем у 70 000,00 гривень моральної шкоди, а також вважає завищеним розмір витрати на правничу допомогу. За таких підстав, просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. (а.с.43-59).

18.04.2024 року представником позивача через підсистему «Електронний суд» подано відповідь на відзив (а.с.60-68) в якому зазначено про те, що заперечення відповідача - Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з приводу того, що «позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці», не можливо прийняти до уваги , оскільки позивач не є спеціалістом з охорони праці та не володіє фаховими знаннями саме для того, щоб визначити, що порушуються умови праці, вказану функцію на підприємстві повинні виконувати окремі фахівці, до яких позивач не відноситься. Порушенням умов праці на підприємстві відповідача є саме перевищення норм ГДК шкідливих факторів, зокрема, зафіксованих на робочому місці позивача (що і вплинуло на виникнення професійного захворювання). Крім того, представник позивача заперечує щодо зазначення представником відповідача про те, що «позивач був обізнаний про шкідливі фактори, що присутні на його робочому місці та добровільно без примусу погодився виконувати доручену йому роботу» - обґрунтовуючи тим, що припинити роботу внаслідок наявності шкідливих факторів є не обов`язком, а правом робітника, в той час, як створення безпечних умов праці для робітника є беззаперечним обов`язком роботодавця. Позивач, зі свого боку, законодавства щодо безпеки праці, зокрема, ст.14 Закону України «Про охорону праці» - не порушував, принаймні будь-яких доказів такого порушення зі сторони позивача, відповідачем не надано.

Представник позивача адвокат Біліченко О.О. через підсистему «Електронний суд» надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав вказаних у позові.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» через підсистему «Електронний суд» надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось

Суд, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (ЗМК «Запоріжсталь») з 24.04.1985 року по 20.05.2019 рік (33 роки 04 місяці 21 день) з яких 22 роки 02 місяці працювала у цеху в умовах впливу шкідливих факторів. 20.05.2019 року позивач звільнилась з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (ЗМК «Запоріжсталь») на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.10-12).

Згідно Медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «ІНСТИТУТ МЕДИЦИНИ ПРАЦІ ІМЕНІ Ю.І. КУНДІЄВА НАЦІОНАЛЬНОЇ АКАДЕМІЇ МЕДИЧНИХ НАУК УКРАЇНИ» Клініка професійних захворювань (м. Київ) № 51/1252 від 27.12.2023 року позивачу встановлено професійні захворювання:, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість У ст. (глухота за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , хронічний бронхіт 2 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий і нижньодольовий пневмофіброз, ЛН - 2 ст. (а.с.14).

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складеного за результатами проведеного розслідування 19.03.2020 року хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь», неякісного проведення медичного огляду в частині не проведення аудіометрії та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу за результатами медичного огляду та відсутністю скарг на стан здоров`я під час проходження хворим періодичних медичних оглядів. Згідно п.3.8 Колективного договору, прийнятого на конференції трудового колективу «Товариство не несе відповідальність за стійке погіршення стану здоров`я працівників, що спричинило втрату працездатності, в тому числі часткову, в результаті роботи понад установлений період в шкідливих і особливо шкідливих умовах праці, на посадах і професіях, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списками №1. №2, затвердженими відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) - наявність на робочому місці машиніста насосних установок агломераційного цеху ПАТ «Запоріжсталь» ОСОБА_1 шкідливих виробничих факторів:

- залізного агломерату - 8.94-16.51 мг/м3 при ГДК - 4.0 мг/м3;

- шуму з еквівалентним рівнем - 88.4-90.0 дБ «А» при ГДР -80 дВ «А» (а.с.15-20).

У відповідності до п.64 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 р. №1232 (в редакції від 04.03.2016р.) Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві віднесення захворювання до професійного здійснюється відповідно до процедури встановлення зв`язку захворювання з умовами праці згідно з додатком 14 та переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. N 1662.

У відповідності до п. 4 розділу ІІ Переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. N 1662 хронічний бронхіт другої стадії (Код згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем (J44 J68.4) входить до вказаного переліку внаслідок роботи в роботи в рудниках, шахтах, відкритих кар`єрах, на збагачувальних та добувних фабриках гірничорудної та вугільної промисловості; видобуток, обробка нерудних порід і матеріалів, азбесту та інших силікатів, щебеню тощо; виробництво азбестоцементу та інших азбестовмісних матеріалів (труби, шифер, панелі, дошки фрикційні, азбестотекстильні та інші вироби), виробництво фарфоро-фаянсових, скляних виробів, виробництво та застосування коксу, сажі, графітів; металургійні та ливарні виробництва, машинобудування; металообробка: зварювальні роботи; розмелювання сипких матеріалів; виробництво, обробка пластмас, сільськогосподарські та інші види робіт з виділенням пилу, а також виробництва: валяльне, борошномельно-круп`яне, цукрове, первинна обробка бавовни, льону та інших луб`яних культур, а також інші види робіт, пов`язані з виділенням пилу.

Нейросенсорна приглухуватість (п.4 розділу ІІІ Переліку) (Код згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем (МКХ-10) Н903) входить до вказаного переліку внаслідок роботи пов`язаної з впливом інтенсивного виробничого шуму у промисловості, будівництві, сільському господарстві, на транспорті, телефонних станціях тощо.

Згідно з результатами огляду Медико-соціальної експертної комісії (довідка серії 12 ААВ № 092921 від 15.03.2021 року) ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності по профзахворюванню безстроково та протипоказано важку фізичну працю, стато - динамічні навантаження (а.с.29-30).

Згідно з результатами визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги (довідка серії АБ № 0042034 від 15.03.2021 року) ОСОБА_1 була встановлена втрата професійної працездатності 70%, внаслідок професійного захворювання безстроково (а.с.31-34).

Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 836 від 06.04.2023 року ОСОБА_1 потребує стаціонарного та амбулаторного лікування (а.с.49-52).

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала на підприємстві відповідача, де під час виконання нею трудових обов`язків отримала інвалідність внаслідок професійного захворювання, у зв`язку з чим за висновком МСЕК від 15.03.2021 року їй встановлено ІІ групу інвалідності безстроково зі втратою професійної працездатності 70%, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється представником відповідача.

Так, судом встановлено, що причиною професійного захворювання позивача є не сама по собі робота в шкідливих умовах, а робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого процесу.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не передбачено обов`язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст.ст.1167, 1168 ЦК України.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина.

Суд наголошує, що моральна і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю.

При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров`я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому.

У п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004 про офіційне тлумачення положення частини 3 ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237- 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004р. зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави.

У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення».

Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов`язків на підприємстві внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу, зазнала професійного захворювання із встановленням другої групи інвалідності із втратою професійної працездатності ступенем 70% безстроково, що на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв`язку з порушенням життєвих зв`язків, постійним фізичним болем, наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, що стали наслідком професійного захворювання, яке викликає моральні страждання, внаслідок неможливості виконувати певний фізичний труд вона позбавлена в повній мірі реалізувати право на труд, і все це вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.237-1 КЗпП України.

Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано тяжкість завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступінь втрати її професійної працездатності, який складає 70 %, встановлення у зв`язку з професійним захворюванням ІІ групи інвалідності.

Виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 та достатньою сатисфакцією зазначених ним моральних страждань є 70000 гривень.

Законодавство у сфері оподаткування встановлює, що будь-який дохід, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного періоду, підлягає оподаткуванню згідно положень ст. 164 Податкового кодексу України. При цьому, п. п. 164.2.14 Податкового кодексу України має деякі винятки із загального правила, за якими не оподатковуються, зокрема, і суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Аналогічну правову позицію з цього питання викладено у постанові Верховного Суду у справі N 180/683/13-ц від 25.07.2018, за якою Верховний Суд встановив, що Податковий кодекс України визначає види отриманих фізичними особами доходів, які зараховують до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПКУ), і доходів, які не беруть до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПКУ).

При цьому Верховний Суд звернув увагу, що згідно з п. п. "а" п. п. 164.2.14 до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку належить зараховувати дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто сума, яку за рішенням суду стягують на користь платника податків для відшкодування збитків, завданих останньому внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю, оподаткуванню не підлягає.

Проте Законом № 466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України», якими підпункт "а" підпункту 164.2.14 доповнено словами "а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Зазначена норма набрала чинності з 23.05.2020 р.

За приписами статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За текстом цього підпункту поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав.

Таким чином, обмеження її розміру для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб. Саме таку категорію платників податків законом було звільнено від оподаткування стягнутих за рішенням суду сум моральної шкоди, що закріплено у вище вказаному правовому висновку ВС.

Аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04 серпня 2021 року по справі № 332/2120/20, провадження № 61-11843ск21.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказане свідчить на користь працівника, якому за рішенням суду відшкодовується майнова та немайнова шкода, спричинена його здоров`ю, з якої не відраховується податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Відповідно з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 слід стягнути моральну шкоду в сумі 70 000 гривень.

При пред`явленні позову позивач ОСОБА_1 не сплачувала судовий збір, оскільки на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», вона звільнена від його сплати, тому в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимог від заявлених позовних вимог із такого розрахунку 70000 гривень -1 % від цієї суми = 700 гривень.

Вирішуючи клопотання позивача про стягнення із відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правову допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо , також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 4-5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг)

обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У відповідності до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. До позовної заяви долучено копію ордеру про надання правової допомоги, копію договору про надання правової допомоги від 30.01.2024 року укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Біліченко О.О., копію акту приймання виконаних робіт/послуг № 1 від 17.04.2024 року у відповідності до якого, позивачу адвокатом Біліченко О.О. надано юридичні послуги на загальну суму 10000 грн. з яких: вивчення первісних матеріалів та надання юридичної консультації з приводу предмета спору склало 2000 гривень, складання позову склало 3000 гривень, вивчення відзиву на позовну заяву склало 1000 гривень, складання відповіді на відзив склало 2000 гривень, представництво інтересів позивача у суді склало 2000 гривень, та копію квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 17.04.2024 року про сплату ОСОБА_1 адвокату Біліченко О.О. 10000 гривень за надані адвокатом послуги (а.с. 64-66 зворот.).

Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірним із складністю справи, разом із цим, суд дійшов висновку про доцільність стягнення з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» користь позивача понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 8000 гривень без врахування представництва інтересів позивача адвоката Біліченка О.О. у суді, оскільки судове засідання за участю представника позивача адвоката Біліченка О.О. не проводилось, рішення ухвалено на підставі наявних матеріалів справи із врахуванням заяви представника позивача про розгляд справи без його та позивача участі.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 259, 263- 265 ЦПК України -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Біліченка Олега Олександровича до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 моральну шкоду завдану ушкодженням здоров`я у розмірі 70000 грн. 00 коп. (сімдесят тисяч гривень нуль копійок).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» , на користь держави судовий збір у розмірі 700 гривень 00 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 8000 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Н.В. Марченко