Провадження №2/523/626/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.,

за участі секретаря судового засідання Бєлік Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи, -

ВСТАНОВИВ:

Від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи, звернувся адвокат Семенов Вадим Іванович.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 29 вересня 2023 року приблизно о 13:00 на підземному паркінгу, що знаходиться у будинку 24 по вулиці Героїв оборони Одеси міста Одеса, відповідач ОСОБА_2 при паркуванні власного автомобіля марки BMW X5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодила автомобіль марки Mercedes-Benz S500, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 .

У зв`язку із пошкодженням автомобіля, позивач змушений був звернутися до послуг СТО, та відповідно загальна вартість робіт та матеріалів для відновлення автомобіля, складає 8 360, 00 грн. В добровільному порядку відповідач відмовилась відшкодувати завдану шкоду.

На підставі викладеного представник позивача просить: стягнути з відповідача на користь позивача збитки в розмірі 8 360 гривень та понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 01 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

На адресу суду 21.03.2024 року (вх. № 9758) надійшло клопотання представника позивача про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме: довідку ЖЄО № 26745 від 29.09.2023 року на 20 аркушах, платіжну інструкцію № 0.0..1 від 05.10.2023 року.

Не погоджуючись з позовними вимогами 02.04.2024 р. представник відповідача адвокат Гулям У.Х. подав відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву представник відповідача зазначив, що відповідач позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні. Позивачем не надано до позову жодних доказів щодо причинно-наслідкового зв`язку між діянням особи та заподіянням шкоди, що є обов`язковою умовою настання деліктної відповідальності. Підтвердження вартості завданих збитків не може бути належним доказом щодо відшкодування завданої шкоди саме відповідачем у справі.

Згідно відзиву на позовну заяву просив стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати у розмірі: 6 000 гривень.

Також, у відзиві представник відповідача просить продовжити строк на подання відзиву на позовну заяву.

Не погоджуючись з відзивом на позовну заяву представник позивача 22.04.2024 року (вх. № 13657) надав суду відповідь на відзив. Згідно відповіді на відзив представник позивача зазначив, що клопотання на продовження строку на подання відзиву на позовну заяву не місить в собі доказів щодо поважності причин пропуску строків на подання відзиву, відповідач свідомо умисно ігнорувала факт розгляду справи, свідоме не прийняття активної участі у справі, зокрема не здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків не може бути поважною причиною для поновлення або продовження строку на подання відзиву.

Щодо відсутності доказів на підтвердження обставин позову зазначив, що такі твердження є припущенням, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів на підтвердження даного факту, зокрема у письмових поясненнях відповідач особисто підтвердила поліції викладені в заяві факти, а саме, що в підземному паркінгу вона коли ставила свій автомобіль та коли виходила з нього вперлась двері автомобіля позивача. А тому, твердження відповідача, що нею не було завдано шкоди власності позивача, є такими, що не відповідають дійсності. Наявні у справі документи свідчать про прямий взаємозв`язок між діями відповідача та завданою шкодою. З урахуванням викладеного представник позивача просить позов задовольнити та не приймати до уваги відзив на позовну заяву, який подано з пропуском строку встановленого ЦПК України.

Чергове судове засідання у справі призначеного на 15 липня 2024 року, сторони до суду не з`явились.

На адресу суду 21.03.2024 року (вх. № 9759) надійшла заява представника позивача щодо можливості розгляду справи за відсутності позивача та його представника.

Представник відповідача адвокат Гулям У.Х. також звернувся із заявою про слухання справи за його відсутності та відсутності відповідача.

З огляду на зазначене судом встановлено, що представник позивача та відповідача звернулись із заявами про слухання справи за їх відсутності, а відтак підстав для відкладення слухання справи судом не встановлено.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, докази надані на підтвердження позовних вимог, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків.

Щодо поданого відзиву на позовну заяву та клопотання про продовження строку на його подання суд зазначає наступне.

Згідно положення ч.1 ст. 126 ЦПК України - право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 126 ЦПК України).

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 127 ЦПК України).

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч. 2 ст. 127 ЦПК України).

З огляду на поданий відзив на позовну заяву, представник відповідача надано клопотання з зазначенням причин пропуску строку на вчинення процесуальної дії.

Суд зазначає, та звертає увагу учасників провадження, що згідно роздруківки про отримання смс-повідомлення про виклик до суду, відповідач повідомлення отримала 06.12.2023 року, в подальшому, 12.02.2024 року відповідач особисто приймала участь в судовому засіданні та висловила думку щодо заявлених позовних вимог, зазначила, що позов не визнає, на дату слухання справи, а саме на 21.03.2024 року, була повідомлена особисто.

Відзив на позовну заяву надійшов 02.04.2024 року, тобто за спливом 4 місяців з дня коли відповідач була обізнана щодо наявності справи в провадженні суду. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідачем з неповажних причин пропущено строки на подання відзиву на позовну заяву, клопотання про продовження процесуального строку не містить в собі будь-якого обґрунтування щодо поважності причин на його продовження, а відтак поданий відзив на позовну заяву, судом до уваги не приймається та залишається без розгляду.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача збитку в розмірі 8 360 гривень та понесених судових витрат, суд виходить з наступного.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що 29 вересня 2023 року приблизно о 13:00 на підземному паркінгу, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 при паркуванні власного автомобіля марки BMW X5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодила автомобіль марки Mercedes-Benz S500, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 . У зв`язку із пошкодженням автомобіля, позивач змушений був звернутися до послуг СТО, та відповідно загальна вартість робіт та матеріалів для відновлення автомобіля, складає 8 360, 00 грн., які він просить стягнути з відповідача на свою користь.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.10 ЦПК України).

Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоложних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

В ході судового розгляду встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, із змісту наведених норм права випливає, що для застосування вимог ст. 1166 ЦК України суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме - якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Згідно рахунку-фактури № 0210/23 загальний розмір послуг з ремонту автомобіля склав 8 360 грн.

Слід зазначити, що позивач не надав доказів на підтвердження належності йому на праві власності авто Mercedes-Benz S500, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

На підтвердження факту заподіяння шкоди майну належного позивачу, саме відповідачем у справі, позивач надав довідку Про результати проведення перевірки інформації, викладеної в матеріалах, зареєстрованих в ЖЄО № 26745 від 29.09.2023 року.

Так, відповідно до даної довідки встановлено, що в ході відпрацювання вказаного факту, при опитуванні ОСОБА_3 пояснила, що 29.09.2023 року о 13 год. на території підземного паркінгу за адресою: м. Одеса, вул. Героїв оборони Одеси, коли ставила свій автомобіль та коли виходила вперлась в двері автомобіля позивача, та зазначила, що на її дверях встановлена резинка, у зв`язку з цим, будь-яких пошкоджень завдано не було.

З даного приводу суд зазначає, що довідка поліції про результати розгляду звернення позивача від 29.09.2023 року не є рішенням і тому не є обов`язковою для суду, не створює для суду жодної преюдиції. Однак, зазначений документ є письмовим доказом, який суд досліджує та оцінює як окремо, так і в цілому в сукупності з іншими доказами у справі з точки зору належності, допустимості, достовірності, за внутрішнім переконанням, керуючись законом, та має зробити висновок про наявність або відсутність можливості достовірно встановити обставини, які входять до предмету доказування. Зазначена позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 травня 2018 року в справі № 922/1909/17.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

Верховний Суд звернув увагу на те, що, хоча цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, позивач повинен довести, що протиправні дії вчинено саме тією особою, до якого пред`явлено позов (постанова від 10 червня 2019 року в справі № 591/5118/14-ц).

З огляду на досліджені докази, судом встановлено, що автомобіль Mercedes-Benz S500, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що за твердженням позивача, належить саме йому ОСОБА_1 , зазнав пошкоджень, розмір яких згідно рахунку фактури оцінено в сумі: 8 360 грн., разом з цим, позивачем не доведено та не надано достатніх та беззаперечних доказів того, що саме з вини відповідача було пошкоджено авто Mercedes-Benz S500, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 3 ст.89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1, 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Надані позивачем фотографії пошкодженого автомобіля свідчать про пошкодження, лакофарбового покриття, разом з цим, не надано доказів щодо наявності/відсутності пошкоджень на автомобілі відповідача, які за своїм характером будуть свідчить про причетність до шкоди завданої автомобілю позивача.

Обставина того, що дані автомобілі були припарковані поряд не є беззаперечним доказом наявності винних дій відповідача щодо пошкодження майна позивача.

Відповідно до положення ч.6 ст. 81 ЦПК України - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підсумовуючи вищенаведене, на підставі оцінки сукупності наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що позивачем належними засобами доказування не було доведено настання/факту пошкодження транспортного засобу саме в результаті паркування відповідача, тобто винних дій відповідача, не доведено причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача - відповідача у цій справі.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення шкоди завданої майну, слід відмовити з підстав недоведеності позовних вимог, а саме того, що шкода була завдана внаслідок неправомірних дій відповідача.

Відсутність такого безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку означає відсутність відповідного зобов`язання.

В силу положення ст. 141 ЦПК України у разі відмовити в задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81 -84, 126, 127, 141, 247, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 22.07.2024р.

Суддя: