ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6213/24 Номер провадження 22-ц/814/3459/24Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 22 серпня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

УСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохав розірвати шлюб з відповідачкою, ОСОБА_2 , у зв`язку із фактичним припиненням спільного проживання, ведення спільного господарства з квітня 2022 року, втрати почуття взаємної любові та поваги один до одного.

19.08.2024 до суду першої інстанції від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, відповідно до якого остання прохала надати строк на примирення подружжя до шести місяців. Заяву обґрунтовано тим, що до часу мобілізації в них з чоловіком були дружні відносини, тому причини такого рішення чоловіка для неї неочікувані, проте через військовий стан в Україні не має змоги вирішити це питання віч-на-віч.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 22 серпня 2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - зупинено. У клопотанні відповідача ОСОБА_2 про надання строку на примирення - відмовлено.

Місцевий суд, встановивши, що позивач перебуває на військовій службі у складі Збройних Сил України, дійшов висновку про відсутність підстав для надання строку на примирення подружжя за клопотанням відповідачки, та наявність підстав для зупинення провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до повернення позивача, ОСОБА_1 , після виконання службових (бойових) завдань у складі Збройних Сил України.

Із вказаною ухвалою не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив її в апеляційному порядку в частині зупинення провадження у справі. В апеляційній скарзі прохав ухвалу місцевого суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Проти наявності підстав для зупинення провадження у справі заперечував, оскільки в даному випадку порушується його право на вирішення спору протягом розумного строку, оскільки при поданні позовної заяви про розірвання шлюбу, він просив суд розглядати справу без його участі, що підтверджується позовною заявою. Документи, необхідні для розгляду скарги знаходяться в матеріалах справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що в силу ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суд в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернулась до суду із запереченням проти позову та просила надати їй із позивачем строк на примирення, оскільки не погоджувалась на розірвання шлюбу за його позовом.

Ухвала місцевого суду в частині відмови у задоволенні заяви відповідачки про надання строку на примирення в апеляційному порядку не переглядається, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

Разом із тим, місцевий суд з власної ініціативи в оскаржуваній ухвалі зупинив провадження у справі у порядку п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до повернення позивача ОСОБА_1 після виконання службових (бойових) завдань у складі Збройних Сил України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Воєнний стан введено в Україні з 24 лютого 2022 року.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, від 21 жовтня 2010 року, § 47).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

До основних засад судочинства частиною третьої статті 2 ЦПК України віднесено розумність строків розгляду справи судом, пропорційність, диспозитивність, змагальність сторін.

Виходячи зі змісту статті 12, частини 3 статті 13 ЦПК України кожна сторона реалізує свої процесуальні права на власний розсуд з метою досягнення бажаного процесуального результату.

Приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України мають своєю метою захист процесуальних прав учасника цивільного процесу, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. Вони покликані забезпечити об`єктивний розгляд справи.

Провадження у справі підлягає зупиненню лише у випадку наявності обставин, які перешкоджають розгляду справи.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2023 року у справі № 174/760/21 (провадження № 61-8044св23).

При вирішенні питання про зупинення провадження у цій справі, суд першої інстанції на звернув належної уваги на те, що сторони у справі не прохали зупинити провадження у справі на час перебування позивача на військовій службі, у позовній заяві позивач прохав провести розгляд справи за його відсутності, висловив свою точку зору щодо надання строку на примирення.

Суд першої інстанції не обґрунтував наявність обставин, які перешкоджають розгляду справи у зв`язку із перебуванням позивача на військовій службі.

Разом із тим, матеріали справи взагалі не містять жодного належного доказу на підтвердження факту перебування позивача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, оскільки він не надав наказ по особовому складу.

Таким належним доказом може бути наказ по особовому складу з огляду на аналіз пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної ухвали) (див. постанову Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі № 149/9/23 (провадження № 61-10894св23)).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що місцевий суд дійшов безпідставного висновку про зупинення провадження у цій справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

У відповідності з пунктом 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється, а підлягає вирішенню при розгляді справи по суті судом першої інстанції.

Керуючись статтями п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 22 серпня 2024 року в оскаржуваній частині (зупинення провадження справі) скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя Т.В. Одринська

Судді В.П. Пікуль

О.О. Панченко