ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/7323/23 Головуючий суддя І інстанції Юрлагіна Т. В.
Провадження № 22-ц/818/2031/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи про звільнення майна з-під арешту (виключення майна з опису)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цимбалюк Владислави Юріївни на рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 березня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про припинення обтяжень на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 15 серпня 2023 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить припинити обтяження та вилучити запис про заборону відчуження об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , номер запису про обтяження: 5221287.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30.01.2023 Київським районним судом м. Харкова було прийнято рішення у справі № 953/599/22 про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01.11.2021 в розмірі 1051200 (один мільйон п`ятдесят одна тисяча двісті) грн. 00 коп. та судові витрати.

На підставі виданого Київським районним судом м. Харкова виконавчого листа № 953/599/22 від 16.03.2023 було відкрито виконавче провадження № 71406937, в ході якого нерухоме майно, що належало ОСОБА_3 , а саме однокімнатна квартира АДРЕСА_2 було передано на реалізацію для проведення електронного аукціону (торгів).

Згідно протоколу проведення електронного аукціону (торгів) №590760 від 10.07.2023 торги щодо вказаного описаного та арештованого майна ОСОБА_3 не відбулись.

Відповідно до ч. 6, 9 cm. 61 Закону України «Про виконавче провадження», у разі нереалізації майна на третьому електронному аукціоні виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Майно передається стягувачу за ціною третього електронного аукціону або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

На підставі ч. 6 cт. 61 Закону України «Про виконавче провадження», позивач залишив за собою нереалізоване нерухоме майно в рахунок погашення боргу, у зв`язку з чим приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Хабаловим Валерієм Миколайовичем було винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 21.07.2023 ВП № 71406937. Передача описаного та арештованого нерухомого майна боржника - ОСОБА_3 , а саме: однокімнатної квартири АДРЕСА_2 стягувачу - Позивачу, відбулась згідно з актом про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 21.07.2023 ВП № 71406937 в рахунок погашення суми боргу в розмірі 741230 грн. згідно з виконавчим документом: виконавчий лист № 953/599/22 виданий 16.03.2023.

04.08.2023 позивач зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Позивач дізнався про те, що на належне йому нерухоме майно було накладено обтяження у вигляді арешту на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 27.03.2014 у справі № 640/3701/14-ц. Запис про державну реєстрацію обтяження: 5221287 від 03.04.2014 було внесено ОСОБА_4 , державним реєстратором Харківського міського управління юстиції.

З сайту «Судова влада» та Єдиного державного реєстру судових рішень Позивач дізнався про те, що ОСОБА_2 звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення завдатку за попереднім договором від 19.12.2013 року у подвійному розмірі, що становить 122677,36 грн та судові витрати по сплаті судового збору.

У межах вказаної справи судом було розглянуто заяву Відповідача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 . Вказану заяву було задоволено ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27.03.2014 у справі № 640/3701/14-ц.

Враховуючи той факт, що заходи забезпечення позову у справі № 640/3701/14-ц були вжиті саме щодо майна ОСОБА_3 для уникнення утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду, а враховуючи той факт, що квартира на яку було накладено арешт наразі належить Позивачу, то таке обтяження майна Позивача позбавляє права на мирне володіння своїм майном.

Позивач не є особою, яка відповідно до законодавства відповідає за зобов`язання ОСОБА_3 , а тому подальший арешт на майно, яке належить Позивачу є необґрунтованим, та підлягає припиненню.

Разом з тим, у справі № 640/3701/14-ц Позивач не є стороною (боржником) у зобов`язанні, для забезпечення виконання якого вживались заходи забезпечення позову і в законодавстві України немає жодної норми, яка б свідчила про правомірність обтяження майна нового власника за зобов`язаннями попереднього власника.

Враховуючи той факт, що Позивач позбавлений процесуальної можливості звернутися до суду у справі № 640/3701/14-ц для скасування заходів забезпечення позову в рамках якого було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , то він звертається до суду з позовом про припинення обтяжень на нерухоме майно.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 березня 2024 у задоволенні позову відмовлено.

В якості підстав для ухвалення такого рішення суду було вказані наступні мотиви.

Питання вчинення реєстраційних дій урегульовано у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі Закон № 1952-IV) та у Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі Порядок № 1127).

У частині першій статті 24 Закону № 1952-IV передбачено визначений перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно та ін.

Разом з тим, позивачем не надано доказів виконання ОСОБА_3 рішення, постановленого на користь ОСОБА_2 , для забезпечення виконання якого було накладено обтяження на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Також зі змісту позову не зазначено та не підтверджено доказами у чому саме полягає порушення прав позивача. При тому, що при наявному обтяженні відбулась перереєстація права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаного позову.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_5 посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Він не погоджується з висновками суду та вважає таке рішення безпідставним та необґрунтованим, прийнятим на підставі неповного дослідження доказів, з порушенням основоположних принципів та норм матеріального права, а також при недотриманні норм процесуального права, з огляду на наступне.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що заходи забезпечення позову у справі № 640/3701/14-ц були вжиті саме щодо майна ОСОБА_3 для уникнення утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду, та враховуючи той факт, що квартира на яку було накладено арешт наразі належить Позивачу, то таке обтяження майна Позивача позбавляє права на мирне володіння своїм майном.

Позивач не є особою, яка відповідно до законодавства відповідає за зобов`язання ОСОБА_3 , а тому подальший арешт на майно, яке належить Позивачу, є необґрунтованим та підлягає припиненню.

Разом з тим, у справі № 640/3701/14-ц Позивач не є стороною (боржником) у зобов`язанні, для забезпечення виконання якого вживались заходи забезпечення позову, а в законодавстві України немає жодної норми, яка б свідчила про правомірність обтяження майна нового власника за зобов`язаннями попереднього власника.

Враховуючи той факт, що Позивач позбавлений процесуальної можливості звернутися до суду в межах справи № 640/3701/14-ц для скасування заходів забезпечення позову в рамках якого було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , тому він звернувся до суду з окремим позовом про припинення обтяжень на нерухоме майно.

Отже, забезпечення позову як превентивний захід завжди стосується спеціального суб`єкта боржника у зобов`язанні і при цьому, таке забезпечення має строковий характер і діють до виконання рішення суду. Враховуючи той факт, що заходи забезпечення позову у справі № 640/3701/14-ц були вжиті саме щодо майна ОСОБА_3 для уникнення утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду, оскільки квартира на яку було накладено арешт наразі належить Позивачу, то таке обтяження майна Позивача позбавляє права на мирне володіння своїм майном.

Разом з тим, у справі № 640/3701/14-ц Позивач не є стороною (боржником) у зобов`язанні, для забезпечення виконання якого вживались заходи забезпечення позову і в законодавстві України немає жодної норми, яка б свідчила про правомірність обтяження майна нового власника за зобов`язаннями попереднього власника

Заперечує проти висновків, які були висловлені у рішенні Київського районного суду м. Харкова від 06.03.2024 про те, що Позивачем не надано доказів щодо виконання вказаного рішення суду, в забезпечення виконання якого було накладено арешт на майно, оскільки такого ані права, ані обов`язку Позивач не має, так як не є стороною судової справи та не є стороною виконавчого провадження між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а отже не може надавати та доказувати виконання чи не виконання рішень суду щодо сторонніх осіб. Позивач є лише добросовісним набувачем права власності, яке порушується встановленими обтяженнями, так як він не може розпоряджатися своїм майно, продавати майно для погашення заборгованості у справі між Позивачем та ОСОБА_3 .

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року, держава Україна гарантує громадянам непорушність їхньої приватної власності.

Відповідно до ст. 19 ч. 2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Наявність заборон на рухоме та нерухоме майно, є порушенням наведених вище законних прав власника нерухомого майна, гарантованих йому державою Україна.

На підставі наведеного, Позивач вважає рішення Київського районного суду м. Харкова від 06.03.2024 безпідставним, необґрунтованим та невичерпним, прийнятим на підставі неповного дослідження всіх обставин с прави.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст.367,368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У частині 4 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вказаним вимогам оскаржене рішення суду не відповідає в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Cудом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2014 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Хабловим В.М. від 21.07.2023 передано стягувачу ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за виконавчий лист № 953/599/22 від 16.03.2023, що видав Київський районний суд міста Харкова, наступне майно: однокімнатна квартира, місцезнаходження: АДРЕСА_3 на загальну суму 741230, 00 грн., що належить боржнику ОСОБА_3 (а.с.7).

21.07.2023 згідно акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, стягувачу ОСОБА_1 , який наразі є позивачем у даній справі, передається у власність наступне майно: однокімнатна квартира, місцезнаходження: АДРЕСА_3 , на загальну суму 1058900 грн. Майно передається стягувачу в рахунок погашення суми боргу в розмірі 741230, 00 грн. згідно з виконавчим документом: виконавчий лист № 953/599/22 виданий 16.03.2023.(а.с.8)

04 серпня 2023 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Луніна Т.А. видала свідоцтво, згідно з яким посвідчує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить на праві власності нерухоме майно, що складається з: квартири АДРЕСА_4 , яка передана ОСОБА_1 , у рахунок погашення боргу на суму 741230, 00 грн., що раніше належало ОСОБА_3 на праві власності. Право власності на нерухоме майно, на яке видано це свідоцтво, підлягає державній реєстрації. (а.с.9)

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №341668851 від 04.08.2023 власником квартири загальною площею 32,4 кв.м., житловою площею 16,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, серія та номер: 847, виданий 04.08.2023, видавник: Луніна Т.А., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області (а.с.10)

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 342118249 від 09.08.2023), власником квартири загальною площею 32,4 кв.м., житловою площею 16,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, серія та номер: 847, виданий 04.08.2023, видавник: Луніна Т.А., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області (а.с.11).

На квартиру за адресою АДРЕСА_3 , де особою, майно/права якої обтяжуються значиться ОСОБА_3 , накладено арешт на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 12158365 від 03.04.2014 16:19:21, ОСОБА_4 , Харківське міське управління юстиції, документи, подані для державної реєстрації: ухвала Київського районного суду м. Харкова, № 640/3701/14-ц, виданий 27.03.2014, видавник: Київський районний суд м. Харкова (а.с. 11 на звороті).

У постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 Велика Палата ВС пояснила, що принцип jura novit curia зобов`язує суд самостійно перевірити доводи сторін під час розгляду справи.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно до п. 31 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, з наступними змінами, передбачено, що після реалізації арештованого майна чи його передачі стягувачу в рахунок погашення боргу всі арешти та заборони з такого майна знімаються не пізніше наступного робочого дня після отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронному аукціоні або після його передачі стягувачу (Пункт розділу VIII із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства юстиції № 3341/5 від 21.09.2021).

З урахуванням вказаної норми матеріального права суд відповідно до правового принципу «суд знає право» (jura novit curia) та з метою виконання завдання цивільного судочиснтва, ст. 2 ЦПК України, яке має пріоритетне значення, в межах заявленого позову суд мав самостійно перевірити причини, з яких після реалізації арештованого майна чи його передачі стягувачу в рахунок погашення боргу не був знятий арешт зі спірної квартири, що також має значення для правильного вирішення спору.

Аналізуючи правову природу процедури реалізації майна на прилюдних торгах, що полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернене стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, Верховний Суд зробив правовий висновок, що ця процедура є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. (постанова у справі № 910/13670/18 від 12 вересня 2019 р., постанова у справі № 372/3161/18 від 24 вересня 2020 р.).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, право власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Разом з тим, до цього ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03.04.2014 у справі № 640/3701/14-ц на вказану квартиру було накладено арешт, тобто перереєстрація права власності за позивачем відбулась під час наявного судового обтяження об`єкта нерухомого майна в інтересах правосуддя по іншій справі, де кредитором за заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 липня 2014 року у справі № 640/3701/14-ц є ОСОБА_2 , а боржником попередній власник спірної квартири, ОСОБА_3 (див. в ЄДРСР https://reyestr.court.gov.ua/Review/39695552).

Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20).

Всупереч ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції не з`ясував, що за таких обставин заявлені по справі позовні вимоги, які за своїм змістом спрямовані на захист права власності позивача стосуються прав та обов`язків попереднього власника спірної квартири, чия квартира була продана з публічних торгів, - ОСОБА_3 , тобто між ними також виник спір про право власності на вказану квартиру.

З огляду на це ОСОБА_3 має відповідати за розглянутим у цій справі позовом ОСОБА_1 не як третя особа, а як відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах № 570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та її розгляду).

За відсутності належного складу відповідачів суд невзмозі у змагальному процесі забезпечити повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи в межах заявленого позову, зокрема обставини щодо скасування арешту спірної квартири в результаті проведення електронних торгів, що відповідно до змісту норми ст. 2 ЦПК України у поєднані з вимогами ст. 214 ЦПК України є основним завданням цивільного судочинства.

Вищевказані повноваження щодо залучення до розгляду справи належного відповідача є лише у суду першої інстанції, тому колегія суддів відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу частково, скасовує рішення суду та ухвалює нове рішення про зміну мотивів для відмови у задоволенні позову, як такого, що був частково заявлений до неналежного відповідача.

Керуючись ст.ст. 259, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цимбалюк Владислави Юріївни задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 березня 2024 року змінити. Викласти мотиви відмови у задоволення позову в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 03 грудня 2024 року.

Головуючий суддя В.Б. Яцина

Судді колегії Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук