ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5141/24 Справа № 233/3691/20 Суддя у 1-й інстанції - Малінов О. С. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Тимченко О.О.,

за участю секретаря Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 233/3691/20 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сакун Віталій Анатолійович, до Публічного акціонерного товариства «Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409», Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування збитків та моральної шкоди, завданих злочином,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409»,

на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2024 року,

встановив:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409» (далі по тексту АТ «Костянтинівське АТП 11409»), Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування збитків та моральної шкоди, завданих злочином.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона була визнана потерпілою у кримінальному проваджені, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000095 від 14 лютого 2019 року, за ознаками кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, при якому було скоєно наїзд на її чоловіка ОСОБА_3 автобусом відповідача ПАТ «Костянтинівське АТП 11409», який є джерелом підвищеної небезпеки, та яким керував по договору найму ОСОБА_2 , і наслідком чого сталась смерть її чоловіка.

Вироком Димитровського міського суду Донецької області від 06 грудня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину за ст. 286, ч. 2 КК України та засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців, без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75,76 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання, з встановленням іспитового строку, терміном 3 роки. Вирок набрав законної сили 08 січня 2020 року. Також зазначила, що обставинами по справі було встановлено, що водій ОСОБА_2 наказом по ВАТ Костянтинівське АТП №11409 № 24-к від 07 квітня 2009 року був прийнятий на роботу в АТП 11409 м. Костянтинівки Донецької області водієм першого класу категорії «ВСДЕ». Наказом по ПАО Костянтинівське АТП 11409 від 03 січня 2019 року № 5 за ОСОБА_2 було закріплено для роботи на регулярних пасажирських перевезеннях по Костянтинівському району, області, міжміських та міжобласних маршрутах автомобіль БАЗ А 079.23 держ. номер НОМЕР_1 , керуючи яким 13 лютого 2019 року, як джерелом підвищеної безпеки, о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_2 у м. Мирнограді, Донецької області, порушивши правила дорожнього руху, які діють в Україні, скоїв наїзд на пішохідному переході на громадянина ОСОБА_3 , 1962 року народження, який від отриманих тілесних ушкоджень, помер на місці ДТП.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач також зазначила, що відповідач ПАТ Костянтинівське АТП 11409, як юридична особа, була застрахована полісом № АМ/7851873 від 22 листопада 2018 року, з дією до 21 травня 2019 року, включно, страховиком страховою компанією ПАТ «Страхова група «ТАС» на страхову суму заподіяну життю і здоров`ю, діяв ліміт коштів у 200 000 гривень.

Позивач, після набрання вироку Димитровського міського суду Донецької області відносно ОСОБА_2 законної сили, звернулась до страхової компанії ТАС АТ «СГ «ТАС» про виплати в межах вимог закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно до листів №01434/7120 від 31 січня 2020, № 07563/7120 від 27 травня 2020 року, страховик в межах вимог закону перерахував на рахунок ОСОБА_1 , 69 373 гривень, куди увійшла сума 8 100 гривень - витрати на ритуальні послуги, 11 200 гривень вартість витрат на споруджений пам`ятник, 50 076 гривень моральної компенсації.

У зв`язку з викладеним, з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», яка частково відшкодувала матеріальну шкоду, просить стягнути з відповідача АТ «Костянтинівське АТП 11409» на її користь завдану матеріальну шкоду в сумі 26 705,50 гривень: витрачені на поминальний обід та придбання металевої огорожі могили 5*3,8, столик та лави; моральну шкоду в розмірі 600000 гривень, а також витрати на правову допомогу в сумі 10 257,50 гривень.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ПАТ «Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409» на користь ОСОБА_1 витрати на утримання місця поховання в розмірі 14 400 гривень, моральну шкоду в розмірі 600 000 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 257, 50 гривень. Стягнуто з ПАТ «Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409» на користь держави судовий збір в сумі 2102 гривень.

В апеляційній скарзі АТ «Костянтинівське АТП 11409», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з АТ «Костянтинівське АТП 11409» на користь ОСОБА_1 , витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 257,50 гривень, витрат на утримання місця поховання в розмірі 14 400 гривень скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з АТ «Костянтинівське АТП 11409» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 347 гривень та витрати на придбання та встановлення металевої огорожі пам`ятника 5*3,8 в сумі 3 700 гривень, вирішити питання про розподіл судових витрат з урахуванням пропорційного задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на підтвердження розміру понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу надано Акт виконаних робіт від 07 серпня 2020 року до Договору від 30 липня 2020 року на суму 5 000 гривень, квитанцію до прибуткового касового ордера № 10 від 30 липня 2020 року, якою підтверджується сплата наданих послуг адвоката за Актом від 07 серпня 2020 року, а також попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, де позивач зазначила орієнтовну вартість судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10 257,50 гривень. Письмові докази щодо понесення позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 5 257,50 гривень, про що мова йде у наданому орієнтовному розрахунку позивачем не надано. Також посилається, що Акт виконаних робіт від 07 серпня 2020 року до Договору від 30 липня 2020 року свідчить про оплату позивачем послуг, зі змісту яких неможливо встановити їх безпосереднє відношення до предмету розглядуваного позову на загальну суму 3 653 гривень. Зазначає, що надані позивачем докази на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не підтверджують понесені витрати в сумі 10 257,50 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача витрат на утримання місця поховання в розмірі 14 400 гривень, відповідач посилається на те, що рішення суду ухвалено без врахування положень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно якого судам роз`яснено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

Також зауважує, що, задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції стягнув на користь позивача понесені нею судові витрати в повному обсязі без застосування пропорції співвідношення розміру задоволених позовних вимог до тих, що не було задоволено.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ «Костянтинівське АТП 11409» підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

АТ «Костянтинівське АТП 11409» рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2024 року оскаржується в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 257,50 гривень та витрат на утримання місця поховання в розмірі 14 400 гривень.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому під час апеляційного перегляду справи апеляційним судом не перевіряється.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача витрат на утримання місця поховання в сумі 14 400 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 257,50 гривень суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості вимог позивача в цій частині та наявності підстав для стягнення з відповідача вказаних витрат у розмірі визначеному позивачем.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Перевіряючи доводи скаржника в апеляційній скарзі про те, що вартість утримання місця поховання, зокрема, придбання металевої огорожі могили 5*3,8, столика та лави в сумі 14 400 гривень, визначена позивачкою, є завищеною, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному законодавстві містяться правила відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника та ритуальні послуги, пов`язані з організацією поховання.

Зокрема, такими витратами є: оформлення документів, необхідних для поховання; перевезення тіла померлого до місця поховання; виготовлення та доставлення труни, купівля одягу та взуття для померлого, а також інших предметів, необхідних для поховання; підготовка та облаштування місця поховання; поховання або кремація.

На підтвердження витрат на виготовлення придбання металевої огорожі могили 5*3,8, столика та лави ОСОБА_1 надано квитанцію до прибуткового касового ордера 14 березня 2019 року на придбання металевої огорожі могили 5*3,8, столика та лави (без установки) вартістю 14 400 гривень. (т.І, а.с. 103)

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

Зважаючи на те, що чинне законодавство не встановлює критерії щодо визначення граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості, то така вартість встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зазначаючи про завищений розмір витрат на утримання місця поховання, відповідач посилається на доцільність застосування при вирішенні даного питання на постанову Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 жовтня 2008 року № 45 «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», якою передбачено розмір витрат на поховання в залежності від регіону та визначено, зокрема, вартість виготовлення пам`ятника, огорожі, фотографій та інш. у Донецькій області на рівні 3 700 гривень.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не вбачає обґрунтованих підстав для застосування вказаної заявником постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України до правовідносин у даній справі.

Відтак, об`єктивно стверджувати про те, що вартість металевої огорожі, столика та лавки, які були замовлені позивачкою, є завищеною порівняно з граничною вартістю таких пам`ятників у даній місцевості, немає підстав.

Відповідно ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Отже, правила зазначеної статті закріплюють обов`язок особи, яка завдала шкоди смертю потерпілого, відшкодувати необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника особі, яка зробила ці витрати.

Інших доказів, які б свідчили про зворотне, сторонами не надано, як і не заявлено будь-якого клопотання про витребування відповідних доказів чи проведення експертного дослідження з метою визначення дійсної вартості спорудження надгробного пам`ятника.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що витрати на виготовлення та огорожі, столика та лавки є доведеними та обґрунтованими, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Щодо заперечень відповідача з визначеним судом першої інстанції розміром витрат на правову допомогу, понесених позивачем, апеляційний суд зазначає наступне.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Договір б/н «Про надання правової допомоги в цивільному, адміністративному провадженні» від 30 липня 2020 року (а.с. 139-140 т. 1), ордер серії ДН № 025011 на надання правової допомоги від 30 липня 2020 року (а.с. 141 т. 1); квитанція до прибуткового касового ордера № 10 від 30 липня 2020 року про сплату ОСОБА_1 5 000 гривень, акт виконаних робіт щодо надання правової допомоги за зверненням про надання правової допомоги ОСОБА_1 по угоді б/н від 30 липня 2020 року, відповідно якого виконавець надав замовнику юридичні послуги на суму 5 000 гривень.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000 та від30 вересня 2009 року №23-рп/2009.

Компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється, виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно ч. 1, п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч.8 ст. 141 ЦПК України).

Подібні висновки викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 та у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 329/766/2018 року.

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Відповідно п. 3.3 Договору б/н «Про надання правової допомоги» від 30 липня 2020 року розмір і порядок винагороди за надання правової допомоги визначаються за домовленістю сторін, а сума гонорару зазначається в договорі.

Згідно п. 3.4 Договору сторони домовилися про гонорар за надання правової допомоги і вона складає 5 000 гривень у вигляді передплати.

Відповідно п. 4.5 Договору клієнт в будь-який час та з будь-яких причин може розірвати договір з адвокатом в односторонньому порядку, при цьому адвокат зобов`язаний пояснити клієнту можливі наслідки цього для перспективи подальшого виконання його доручення, в разі передплати гонорару адвокату, сторони по домовленості визначаються з сумою гонорару, яку адвокат має повернути клієнту, при цьому сторони обговорюють оплату роботи адвоката відповідно з п. 5 договору, а якщо робота адвоката була пов`язана з перевищенням робочого часу передбаченого законодавством, то в обов`язковому порядку застосовується почасова норма оплати роботи адвоката з розрахунку Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу по цивільним та адміністративним справам» з оплатою 50% за час роботи адвоката від розміру мішальної заробітної плати відповідно до Закону України «Про державний бюджет України».(а.с. 139 т. 1)

Відповідно Акту виконаних робіт від 07 серпня 2020 року ОСОБА_1 надані послуги адвокатом Шикало В.М. за вчинення консультацій, представництво по цивільній справі у суді, складання цивільного позову, вивчення документів та інш. У справі за позовом про відшкодування збитків та моральної шкоди внаслідок скоєння злочину, який приймає від виконавця роботу, згідно переліку за отриману в якості передплати суму коштів у розмірі 5 000 гривень, які отримані адвокатом згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №10 від 30 липня 2020 року, як передплата за виконану почасову роботу адвокатом, яка підтверджується цим актом виконаних робіт, з розрахунку розміру гонорару за годину роботи адвоката 50% суми від прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого на день складання акту з урахуванням сплачених коштів на умовах передплати.

Також з вказаного Акту вбачається, що на оформлення угоди, отримання від клієнта усіх документів, їх вивчення, копіювання документів адвокатом потрачено 1 годину, вартість наданої послуги визначена в розмірі 1 051 гривень; на вивчення в мережі інтернет відомостей про відповідача АТП 11409, копіювання інформації для систематизації інформації адвокатом потрачено 1,5 годин, вартість послуги 1 551 гривень; копіювання матеріалів кримінального провадження № 000095, витребування характеристики ОСОБА_4 з місця проживання адвокатом потрачено 1 годину, вартість послуги 1 051 гривень; підготовка до виготовлення позову, вивчення норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», витребування відомостей про виплати з страхової компанії вартість послуги адвоката 296 гривень; на складання цивільного позову потрачено 1 годину, вартість послуги 1 051 гривень. Загальна вартість наданих послуг становить 5 000 гривень. (а.с. 145 т. 1)

До суду першої інстанції 20 серпня 2020 року позивачем ОСОБА_1 було надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в якому заявник визначила попередній розрахунок суми судових витрат наступним чином:

«вартість виконаних робіт згідно акту виконаних робіт від 07 серпня 2020 року та складання цивільного позову 5000 гривень, квитанція про сплату коштів № 10 від 30 липня 2020 року в додатку до позову;

розгляд цивільного позову у суді першої інстанції за професійну правничу допомогу з розрахунку 50% від прожиткового мінімуму на одну особу, встановленого Законом України «Про державний бюджет» станом на 01.01.2020 року, який складає 2 103 гривень, прожитковий мінімум на одну особу х 5 судових засідань з вартістю 50% за одну годину роботи адвоката в суді, складає 5 257,50 гривень;

розрахунок (орієнтовний) включаючи підготовче засідання, заслуховування цивільного позову, час не менше 5 судових засідань, орієнтовна вартість складає 2 103 х 5 5 255 гривень.

Загальна (орієнтовна) вартість процесуальних витрат становить 10 257,50 гривень.» (а.с. 147 т. 1)

Проаналізувавши подані позивачем докази, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 довела понесення витрат на професійну правничу допомогу у вказаному нею розмірі.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на професійну правову допомогу та стягнув з відповідача на користь держави судовий збір без врахування пропорційності задоволених позовних вимог, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині заслуговують на увагу.

Відповідно п. 3 та 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру відшкодування позивачці витрат на професійну правову допомогу, шляхом їх зменшення з 10 257 гривень до 10 051,86 гривень (10 257 х 98%); в частині визначення до стягнення з відповідача на користь держави розміру судового збору рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом його зменшення з 2 101 до 2 059,96 гривень (2 102 х 98%) пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В іншій частині доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до помилкового судового рішення. Нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апеляційної інстанції не надано.

Відповідно п.п «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга АТ «Костянтинівське АТП 11409» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2024 року задовольняється частково, при цьому, в частині вирішення спору по суті в межах апеляційного оскарження, вимоги заявника не задовольняються, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409» задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2024 року в частині визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з Акціонерного товариства «Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409» на користь ОСОБА_1 , змінити, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу з 10 257 гривень до 10 051, 86 гривень.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2024 року в частині визначення розміру судового збору, стягнутого з Акціонерного товариства «Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409» на користь держави, змінити, зменшивши суму судового збору з 2 102 гривень до 2 059,96 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 31 липня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста