Провадження № 22-ц/801/2168/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 рокуСправа № 127/13791/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Стороженком Максимом Миколайовичем, на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2024 року, постановлену у складі судді Жмудя О. О. в м. Вінниця, дата складення повного тексту ухвали 16 вересня 2024 року, -

в с т а н о в и в :

В травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення витрат на проведення ремонту.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , про стягнення витрат на проведення ремонту залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 257 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що представник позивача ОСОБА_1 адвокат Стороженко М. М. будучи неодноразово повідомленим про призначення підготовчого засідання (29.05.2024 року, 06.08.2024 року, 10.09.2024 року) повторно до суду без поважних причин не з`явився, а тому на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України позов залишено без розгляду.

23 вересня 2024 року, не погодившись з цією ухвалою, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Стороженка М. М., подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що дана цивільна справа з травня 2023 року перебуває на розгляді в суді першої інстанції і суд мав усі можливості вирішити спір по суті позову, однак через повторну неявку представника позивача позов залишив без розгляду. При цьому, в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції не зазначено, які існують перешкоди для розгляду справи у відсутності позивача та його представника, оскільки явка позивача в судове засідання не визнана судом обов`язковою.

Сторона захисту звертає увагу суду на той факт, що спочатку справа знаходилася на стадії судового розгляду (ухвала від 15.11.2023 року), проте суд першої інстанції ухвалою від 27 лютого 2024 року повернувся на стадію підготовчого засідання.

30 жовтня 2024 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Чернілевська Р. В. подала відзив на апеляційна скаргу та просила залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач та його представник, будучи повідомленими про судові засідання належним чином та завчасно, тричі не з`явилися до судового засідання, заяв про розгляд справи по суті за відсутності позивача та його представника до суду не надходило.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Стороженко М. М. підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_5 адвокат Чернілевська Р. В. заперечила проти апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності судового рішення закріплені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала відповідає вимогам закону.

По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2023 року відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні (т. 1 а.с. 139 141);

- ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті на 16 січня 2024 року (т. 2 а.с. 11);

- ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2024 року справу повернено до стадії підготовчого провадження (т. 2 а.с. 32 33);

- про судове засідання, призначене на 29 травня 2024 року об 11 годині 30 хвилин ОСОБА_6 був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка (т. 2 а.с. 47);

- відповідно до протоколу судового засідання від 29 травня 2024 року, позивачка та її представник адвокат Стороженко М. М. в судове засідання не з`явилися, розгляд справи було відкладено на 06 серпня 2024 року о 12:00 годині (т. 2 а.с. 55), про що повідомлено сторону позивача телефонограмою (а.с.57, т.2);

- 06 серпня 2024 року представник позивача ОСОБА_7 адвокат Стороженко М. М. подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я (т. 2 а.с. 63), судовий розгляд відкладено на 10 вересня 2024 року о 11:00 годині (т. 2 а. с. 64);

- 09 вересня 2024 року адвокат Стороженко М. М. подав клопотання про перенесення судового засідання, призначеного на 10 вересня 2024 року, у зв`язку з запланованою оздоровчою відпусткою з 01.09.2024 по 10.10.2024 року, просив відкласти розгляд справи на іншу дату (т. 2 а.с. 74);

- ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2024 року позовну заяву залишено без розгляду (т. 2 а.с. 78 80).

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до частини 3 статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини своєї неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України).

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, що бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути і поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він вправі подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в цьому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Вказані правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17 (провадження № 61-4437св20), від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19 (провадження № 61-15254св20), від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18 (провадження № 61-2329св20).

Як вбачається з матеріалів справи, з моменту відкриття провадження у справі 16 травня 2023 року та до постановлення ухвали про залишення позову без розгляду 10 вересня 2024 року позивач у жодне із призначених судових засідань не з`являлася, а її представник адвокат Стороженко М. М., будучи належним чином повідомленим про час та місце підготовчих засідань: 29.05.2024, 06.08.2024, 10.09.2024 року, тричі поспіль в судові засідання не з`являвся та подавав різного роду клопотання про відкладення розгляду справи (т. 2 а.с. 63, 74). Позивачем не було подано заяви про розгляд справи без її участі.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21, провадження № 11-126заі22.

Доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Стороженка М. М. про те, що цивільна справа з травня 2023 року перебуває на розгляді в суді першої інстанції і суд мав усі можливості вирішити спір по суті позову, - є безпідставними, оскільки суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Це забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору (постанови Верховного Суду, від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц, провадження № 61-17220св18, від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц, провадження № 61-9020св21, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц, провадження № 61-2876св20).

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії", заява № 11681/85, пункт 35, від 16 лютого 2017 року у справі "Каракуця проти України", заява № 18986/06).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна, як учасниця зазначеної Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Суд зазначає, що відповідний висновок про те, що особа зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі стосується особи, яка особисто звернулася до суду, чи належно повідомлена про розгляд справи за її участю.

Принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України) охоплює не лише змістовий аспект (правове відношення між людиною і державою на засадах визнання людини вищою соціальною цінністю), але й процедурний аспект, який базується на вимогах відповідності правотворчої та правозастосовної практики певним стандартам, як-от: заборона зворотної дії закону, вимога ясності та несуперечності закону; вимога щодо однакового застосування закону; застосування покарання виключно на підставі закону та інше.

Принцип верховенства права вимагає дотримання вимог "якості" закону, яким передбачається втручання у права особи, основоположні свободи. У рішенні від 10 грудня 2009 року справі "Михайлюк та Петров проти України" (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine), заява № 11932/02, зазначено: "Суд нагадує, що вираз "згідно із законом" насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі "Полторацький проти України" (Poltoratskiy v. Ukraine) від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155)".

Правова визначеність також вимагає, щоб правові норми були зрозумілими й точними і мали на меті гарантування, що ситуації і правовідносини будуть передбачуваними.

У рішенні від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03, у справі "Цихановський проти України" ЄСПЛ зазначив ":…. саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні".

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, оскільки позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Стороженко М. М., будучи належним чином повідомлені про день та час підготовчих судових засідань (29.05.2024 року, 06.08.2024 року, 10.09.2024 року), не з`явилися у ці судові засідання, не надіслали до суду чіткої і однозначної за змістом заяви/клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Такий висновок суду узгоджується з приписами статей 223, 257 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка подана представником адвокатом Стороженком М. М., не містить доводів, які б спростовували висновок суду про залишення позову без розгляду, оскаржувану судове рішення вмотивоване з дотриманням норм процесуального закону.

Тому ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2024 року підлягає залишенню без змін, а подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, то судові витрати ОСОБА_1 , понесені у суді апеляційної інстанції, слід залишити за нею. Доказів понесення судових витрат в суді апеляційної інстанції іншими учасниками справи матеріали справи не містять, представник позивача адвокат Чернілевська Р. В. у відзиві зазначила, що докази понесених відповідачкою судових витрат будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Стороженком Максимом Миколайовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк