Справа № 750/5181/24
Провадження № 2/750/1270/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Маринченко О.А.,

секретар судового засідання - Шилова Ж.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

12 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням уточнень (а.с. 89-92) просить:

- визнати квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 115 CDI, 2006 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , автомобіль марки Skoda Superb, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , причеп «ПГМФ-8902-L», 2013 року випуску, шасі № НОМЕР_3 , та будівельні матеріали і конструктивні елементи гаражного боксу № 2 блок 23 «а», що знаходиться в автокооперативі АДРЕСА_2 , спільним майном подружжя;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 115 CDI, 2006 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , причеп « НОМЕР_4 », 2013 року випуску, шасі № НОМЕР_3 та 1/2 частину будівельних матеріалів і конструктивних елементів гаражного боксу № НОМЕР_5 блок 23 «а», що знаходиться в автокооперативі АДРЕСА_2 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , автомобіль марки Skoda Superb, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 та 1/2 частину будівельних матеріалів і конструктивних елементів гаражного боксу № НОМЕР_5 блок 23 «а», що знаходиться в автокооперативі АДРЕСА_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію належної частки у спільному майні подружжя в сумі 56460 грн. 56 коп.

Обґрунтовано позов тим, що позивач та відповідач з 04 жовтня 1996 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 05 листопада 2022 року було розірвано. У період шлюбу сторонами за спільні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 115 CDI, 2006 року випуску, автомобіль марки Skoda Superb, 2011 року випуску, причеп « НОМЕР_4 », 2013 року випуску, та гаражний бокс № НОМЕР_5 блок 23 «а», що знаходиться в автокооперативі № НОМЕР_6 за адресою: вул. Кільцева, с. Півці, м. Чернігів. Квартира, автомобілі та гаражний бокс були зареєстровані за відповідачем. Гаражний бокс № 2 блок 23 «а» має 100% готовності. Свідоцтво про право власності на нього відповідач не отримував. Сторони не можуть досягти згоди щодо добровільного поділу майна, набутого в період шлюбу. Загальна вартість майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, становить 1891727 грн. 88 коп. Вартість 1/2 частки майна 945863 грн. 94 коп. Загальна вартість майна, яке позивач просить виділити їй становить 889403 грн. 38 коп., а відповідачу 1002324 грн. 50 коп. Різниця у вартості майна становить 56460 грн. 56 коп., які повинен сплатити відповідач в якості компенсації належної частки у спільному майні подружжя, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

В установлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що він не заперечує, що спірна квартира була придбана сторонами в період шлюбу, є їх спільною сумісною власністю та щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 її частку. Також, відповідач вважає за доцільне отримати у власність автомобіль марки Skoda Superb, 2011 року випуску, оскільки він знаходиться з ним за кордоном та перебуває у його користуванні. Автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 115 CDI, 2006 року випуску та причеп «ПГМФ-8902-L», 2013 року випуску, перебувають у фактичному користуванні позивача. Різниця у вартості транспортних засобів становить 112921 грн. 12 коп. Однак, вимоги позивача про визнання спільним сумісним майном подружжя будівельних матеріалів і конструктивних елементів гаражного боксу № НОМЕР_5 блок 23 «а», що знаходиться в автокооперативі АДРЕСА_2 , та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаних матеріалів є безпідставними, оскільки вказане майно не набувалося відповідачем у власність під час перебування в шлюбі.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 липня 2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач не з`явилася, її представник подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань не подали.

Відповідно до частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач та відповідач з 04 жовтня 1996 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 05 листопада 2022 року було розірвано (а.с. 7, 7 на звороті).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1242, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє сама за себе як продавець та від імені ОСОБА_5 , продали, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8-10).

Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 , про що свідчить копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10 червня 2015 року та Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 10 на звороті 11, 12-13).

У пункті 1.7. договору купівлі-продажу зазначено, що квартира, що є предметом договору буде спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Оригінальний примірник заяви дружини про згоду на укладення даного договору, справжність підпису на якій засвідчено 10 червня 2015 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О.В., за реєстровим № 1241, зберігається у справах нотаріуса, що посвідчив цей договір.

Також, у період шлюбу за ОСОБА_2 було зареєстровано: 24 грудня 2012 року - автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 115 CDI, 2006 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 ; 18 липня 2013 року - причеп « НОМЕР_4 », 2013 року випуску, шасі № НОМЕР_3 ; 27 липня 2019 року - автомобіль марки Skoda Superb, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 (а.с. 14).

Згідно з висновком № 79 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 03 квітня 2024 року, складеного експертом-автотоварознавцем ОСОБА_6 , середня ринкова ціна колісного транспортного засобу автомобіля легкового Skoda Superb, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , станом на дату оцінки 03 квітня 2024 року складає 394810 грн. (а.с. 55-56).

Відповідно до висновку № 80 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 03 квітня 2024 року, складеного експертом-автотоварознавцем ОСОБА_6 , середня ринкова ціна колісного транспортного засобу автомобіля вантажного Mercedes-Benz Vito 115 CDI, 2006 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 станом на дату оцінки 03 квітня 2024 року складає 275678 грн. 88 коп. (а.с. 63-64).

Згідно з висновком № 81 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 03 квітня 2024 року, складеного експертом-автотоварознавцем ОСОБА_6 , середня ринкова ціна колісного транспортного засобу причепа « НОМЕР_4 », 2013 року випуску, шасі № НОМЕР_3 станом на дату оцінки 03 квітня 2024 року складає 6210 грн. (а.с. 71-72).

Копією квитанції від 06 квітня 2024 року підтверджується сплата ФОП ОСОБА_6 3000 грн. за проведення автотоварознавчих досліджень 79, 80, 81 згідно із рахунком № 91 від 03 квітня 2024 року (а.с. 78).

Відповідачем не заперечується, що квартира, автомобілі та причеп були набуті під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому вони є спільним майном подружжя.

Гаражний бокс № 2 блок 23 «а» знаходиться в автокооперативі АДРЕСА_2 .

Відповідно до Статуту автокооперативу № 27 Деснянської районної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів (далі Статут) автокооператив являється добровільною неприбутковою громадською організацією, яка не займається комерційною та підприємницькою діяльністю і утримується за рахунок членських внесків членів автокооперативу. Основна діяльність автокооперативу направлена на зберігання транспортних засобів, що знаходяться у приватній власності громадян членів автокооперативу, та на благоустрій території автокооперативу (пункти 1.1. 1.2. Статуту).

Згідно із пунктами 4.8., 4.9., 4.10. Статуту гаражі, побудовані (встановлені) на земельній ділянці автокооперативу, є власністю членів автокооперативу та знаходяться в їх користуванні на весь період перебування їх членами автокооперативу. При відчуженні гаражу (продаж, дарування) членство в автокооперативі припиняється. Реєстрація гаражу як власності в МБТІ не припиняє членства в автокооперативі та в районній Всеукраїнській Спілці автомобілістів, у зв?язку з тим, що гараж знаходиться на земельній ділянці, яка надана автокооперативу в постійне користування, та у зв`язку з тим, що він в любому випадку змушений буде користуватися дорогами автокооперативу.

11 листопада 2017 року ОСОБА_7 подав голові Автокооперативу № 27 заяву про виключення його із членів автокооперативу № 27, у зв`язку із продажем недобудованого гаражу № НОМЕР_5 блок 23 «а» (а.с. 22).

Також, 11 листопада 2017 року ОСОБА_2 подав голові Автокооперативу № 27 заяву про переоформлення на нього недобудованого гаражу № НОМЕР_5 блок 23 «а», у звязку з його купівлею (а.с. 23).

Згідно із відповіддю на запит від 05 квітня 2024 року, наданою адвокату Черненку Геннадію Івановичу головою правління автокооперативу № 27 Шуляр В.О., ОСОБА_2 є членом автокооперативу АДРЕСА_2 з 11 листопада 2017 року. У його користуванні знаходиться гаражний бокс № НОМЕР_5 блок № НОМЕР_7 «а», який він придбав у ОСОБА_7 . Право власності на гаражний бокс, яким користується ОСОБА_2 , не оформлено. Балансоутримувачем вказаного гаражного боксу є автокооператив № НОМЕР_6 (Півці) в м. Чернігові. Гаражний бокс № 2 блок № 23 «а» має 100% готовність і зданий до експлуатації. Даний гаражний бокс був збудований за рахунок пайових внесків попереднього власника ОСОБА_7 . При вступі до авткооперативу ОСОБА_2 вносив тільки вступний внесок та цільовий внесок. Пайовий внесок він не сплачував, оскільки він був повністю сплачений попереднім власником до продажу гаражу. Заборгованості по сплаті щорічних внесків ОСОБА_2 не має (а.с. 16).

Положеннями частини першої статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини другої статті 355 Цивільного кодексу України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно із частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція статті 60 Сімейного кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя в судовому порядку в разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17.

Також, Верховний Суд у постанові від 09 липня 2021року в справі № 161/8116/19 зазначив, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 61 Сімейного кодексу України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Статтею 63 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Також, положеннями статті 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно із частинами першою, другою статті 19-1 Закону України «Про кооперацією» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 5 від 28 червня 1991 року «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» у пункті 8, зокрема, зазначив, що член гаражно-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом. Внесені подружжям в період шлюбу пайові внески, а після повного внесення паю - наданий у користування гараж є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до частини другої статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У частині третій статті 331 Цивільного кодексу України визначено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Наявні у справі докази з урахуванням положень чинного законодавства та практики Верховного Суду свідчать, що відповідач у період перебування у шлюбі з позивачем придбав у попереднього володільця гаражний бокс № НОМЕР_5 блок № НОМЕР_7 «а», після чого став членом автокооперативу № 27 в м. Чернігові. При цьому, заборгованості по членським та пайовим внескам у відповідача не має, тобто придбавши у попереднього володільця гаражний бокс, він вважається таким, що повністю сплатив пайові внески члена кооперативу за гаражний бокс № НОМЕР_5 блок № 23 «а» та може оформити і зареєструвати право власності у встановленому законом порядку. Натомість позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на оформлення та реєстрацію права власності на спільний гаражний бокс, оскільки не є членом вказаного кооперативу, хоча гараж і був придбаний у період шлюбу.

Таким чином, у період перебування сторін у шлюбі був придбаний гаражний бокс, право власності на який не було зареєстровано, він складається із будівельних матеріалів і конструктивних елементів, існує на даний час у вигляді об`єкта в цілому та має 100% готовності, тому з урахуванням повного внесення паю та сплати членських внесків, цей гараж є спільною сумісною власністю подружжя, адже він був закріплений за відповідачем саме у зв`язку з купівлею його у ОСОБА_7 .

При цьому, оскільки його будівництво здійснювалося не сторонами у цій справі, а тому встановити повний перелік матеріалів чи обладнання, яке використовувалось при його будівництві, не є можливим.

Також, суд враховує, що договір купівлі-продажу цього майна із минулим членом кооперативу не обов`язково повинен був вчинятися у письмовій формі або нотаріально посвідчуватися та підлягати державній реєстрації, так як об`єктом придбання в даному випадку була сукупність будівельних матеріалів, так як право власності на гаражний бокс не реєструвалося.

За таких обставин, враховуючи викладене та те, що спірне майно набуте у період перебування сторін у шлюбі, є їх спільною сумісною власністю, беручи до уваги те, що у разі поділу майна частки дружини та чоловіка є рівними, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд вважає за можливе з метою захисту порушеного права позивача визнати за кожною із сторін право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину будівельних матеріалів і конструктивних елементів гаражного боксу № НОМЕР_5 блок 23 «а», що знаходиться в автокооперативі АДРЕСА_2 .

Також, беручи до уваги те, що у користуванні позивача знаходиться автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 115 CDI та причеп «ПГМФ-8902-L», а у відповідача - автомобіль марки Skoda Superb, сторони не заперечують щодо такого їх поділу, а тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 115 CDI, 2006 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 та причеп «ПГМФ-8902-L», 2013 року випуску, шасі № НОМЕР_3 , а відповідачу виділити у власність із спільного майна подружжя автомобіль марки Skoda Superb, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 .

Разом з тим, враховуючи надані до позовної заяви звіти про оцінку майна та висновки експертних досліджень, які не заперечуються відповідачем і ним не спростовані, загальна вартість майна, яке просить поділити позивач, складає 1891727 грн. 88 коп., а 1/2 його частка відповідно 945863 грн. 94 коп.

Таким чином, з урахуванням вартості майна, яке виліляється кожному з сторін, різниця становить 56460 грн. 56 коп., яка в якості компенсації належної частки у спільному майні подружжя підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, з відповідача належить стягнути 3000 грн. у відшкодування витрат на проведення автотоварознавчих досліджень, які вона мала понести для повного захисту порушеного права.

При цьому, суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 23 січня 2024 року в справі № 523/14489/15-ц, згідно з якою при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

За вказаних обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат.

Так, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Черненок Геннадій Іванович на підставі договору № Б/Н щодо надання правничої допомоги від 27 березня 2024 року (а.с. 80).

Згідно із квитанцією № 0009220 від 08 квітня 2024 року позивач сплатила адвокату Черненок Геннадію Івановичу 40000 грн. за надання правничої допомоги відповідно до договору від 27 березня 2024 року (а.с. 83).

Згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

А тому, керуючись одним з основних засад (принципів) цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом позивачу послуг, час, витрачений, на їх надання, та перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи складність справи, часткове задоволення позову, заявлене клопотання про зменшення таких витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в даній справі, однак в сумі 10000 грн.

Також, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ; автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 115 CDI, 2006 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 ; причеп «ПГМФ-8902-L», 2013 року випуску, шасі № НОМЕР_3 та 1/2 частину будівельних матеріалів і конструктивних елементів гаражного боксу № НОМЕР_5 блок 23 «а», що знаходиться в автокооперативі АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину будівельних матеріалів і конструктивних елементів гаражного боксу № НОМЕР_5 блок 23 «а», що знаходиться в автокооперативі АДРЕСА_2 , а також виділити йому у власність із спільного майна подружжя автомобіль марки Skoda Superb, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію належної частки у спільному майні подружжя в сумі 56460 грн. 56 коп. та 3000 грн. у відшкодування витрат на проведення автотоварознавчих досліджень.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9458 грн. 64 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 10000 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 .

Суддя