ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1285/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/2799/23 Категорія: 305010900 Тептюк Є.П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Василенко Л.І., Сіренка Ю.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23.05.2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями,

в с т а н о в и в:

11.09.2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 є власником легкового автомобіля марки Honda M-NV, синього кольору, 2022 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 17 червня 2023 року у кафе «Клубнічка», що у АДРЕСА_1 відбувався захід з приводу святкування випускного дня. На даному заході серед інших була ОСОБА_1 та сім`я ОСОБА_2 . На даний захід позивач прибула на вищевказаному автомобілі разом з чоловіком та доньками. Автомобіль залишили припаркованим на стоянці біля кафе «Клубнічка». Після 19:00 позивачу стало відомо від дітей, що автомобіль пошкоджено. Коли позивач сама підійшла до автомобіля то побачила пошкодження лакофарбового покриття у вигляді подряпин на лівому крилі, фарах та капоті. Подряпини нанесено гострим предметом.

Вказує, що протиправні дії відповідача спричинили позивачу «шкідливих» наслідків та заподіяння майнової шкоди. Причетність до даного діяння ОСОБА_2 позивач пояснює, тим що її сім`я перебуває у неприязних відносинах з його сім`єю, у зв`язку з чим ОСОБА_2 вчинив протиправні дії з мотивів помсти та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Факт причетності ОСОБА_2 підтверджується відеозаписом з камери, яка була встановлена в будівлі кафе «Клубнічка» та зафіксувала присутність ОСОБА_2 , зокрема неодноразові наближення його до транспортного засобу позивача та вчинення дій ОСОБА_2 біля автомобіля, після яких власне і з`явилися пошкодження. Крім того, з запису камери відеоспостереження вбачається, що автомобіль не мав жодних пошкоджень до моменту наближення до нього ОСОБА_2 .

Що стосується моральної шкоди, то ОСОБА_1 зазначає, що вона полягає у переживаннях, які вона зазнала у зв`язку із суттєвим пошкодженням належного їй майна, втратою нормального плину життя, пов`язаного з необхідністю захисту порушених прав, виникненням раптових та непередбачуваних підстав щодо ремонту автомобіля, що виникли з незалежного від власника транспортного засобу волевиявлення, пошуком необхідних коштів для замовлення та отримання висновку експертного автотоварознавчого дослідження, що спричинило порушення звичного способу життя позивача.

Спричинені збитки вивели із рівноваги присутніх на заході дітей, в т.ч. дітей позивача, які були очевидцями події. Як наслідок зіпсований випускний. У дітей позивача завжди були дружні відносини, навіть з сином ОСОБА_2 , але ситуація спричинила вплив на «дитячі почуття дружби». Це сильно вплинуло на психічний стан дітей, завдало їм депресії та призвело до погіршення сну дітей. Особливих страждань ця подія завдала донці позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка 2 міс. не могла навіть ночувати вдома, маючи страх та побоюючись, що відповідач може підпалити їх будинок, або щось кине у вікно (зі слів дитини). Дитині прийшлося жити у бабусі і дідуся і приймати заспокійливі ліки. Зазначена дія спричинила велику травму для дівчинки.

Просила стягнути зі ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду в сумі 99238,84 грн.; витрати пов`язані з проведенням експертного товарознавчого дослідження в сумі 6000 грн.; моральну шкоду в сумі 15000 грн.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23.05.2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позивачем заявлених позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23.05.2024 року скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було в повному обсязі досліджено дійсні обставини справи, в результаті винесено не вмотивоване рішення, що здійснено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що на підтвердження заявлених вимог, що полягають у відшкодуванні шкоди позивачем було надано висновок експерта ОСОБА_6 № 036/2023 згідно якого розмір матеріального збитку становить 99 238,84 грн. З боку відповідача не було надано до суду жодного доказу, який спростовував його вину, ставив би під сумнів заявлений розмір матеріальних збитків. Вся позиція відповідача зводиться виключно до заперечень.

Вважає, що суд першої інстанції однобоко здійснив розгляд справи, та хибно виходив з того, що закриття адміністративної справи, щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП України є підставою для висновку, що він не причетний до пошкодження автомобіля. Факт відсутності вини у вчиненому проступку, що трактується як дрібне хуліганство не може вказувати на непричетність ОСОБА_2 до пошкодження автомобіля належного позивачеві, як і не може бути обставиною, яка звільняє його від обов`язку відшкодувати збитки завдані позивачу. Належної оцінки поясненням від 26.06.2023 року ОСОБА_2 суди не надали, як при розгляді адміністративної справи так і цивільної.

25 липня 2024 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника відповідача адвоката Давигори С.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23.05.2024 року залишити без змін.

Вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Позивач не довела суду, що саме від дій ОСОБА_2 виникли пошкодження автомобіля, які складають заявлену до відшкодування майнову шкоду. Вказує, що питання про протиправний характер поведінки відповідача як обов`язковий елемент складу цивільного деліктного правопорушення вже вирішене судом, що розглядав справу про адміністративне правопорушення, а висновки суду є обов`язковими і мають преюдиційне значення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Аналіз вказаних положень статей 11 та 1166 ЦК України та висновків Верховного Суду дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Зобов`язання про відшкодування шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Отже, для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність усіх зазначених умов є обов`язковою для ухвалення судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Водночас відповідач повинен довести, що в його діях немає вини у заподіянні шкоди.

Деліктні забов`язання або «забов`язання із заподіяння шкоди» це недоговірні забов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав. Метою даного забов`язання є поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, яка несе відповідальність за завдану шкоду.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 05.07.2023 року серії ВАВ № 837527, складеному стосовно ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП, 17.06.2023 року близько 20:30 години в АДРЕСА_1 , біля кафе «Клубнічка» ОСОБА_2 пошкодив автомобіль Honda, який належить ОСОБА_1 , чим завдав матеріальну шкоду. Дані свідків не зазначені, наявна тільки помітка про запис на ДВД-диску. Правопорушенням завдано матеріальну шкоду на суму 99238,84 грн.+6000 грн.(т.1, а.с. 95).

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 24.07.2023 року у справі № 707/2191/23 відносно ОСОБА_2 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Дана постанова набрала законної сили 05.09.2023 року (т.1, а.с.97-98).

Постановою Черкаського апеляційного суду від 05.09.2023 року постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 24.07.2023 року залишено без змін.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не доведеним є факт вини відповідача ОСОБА_2 у пошкодженні автомобіля ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

ОСОБА_1 , звертаючись в суд з даним позовом на підтвердження заявлених вимог надала суду наступні докази: копію постанови Черкаського районного суду Черкаської області від 24.07.2023 року по адміністративній справі №707/2191/23 (3/707/1371/23) відносно ОСОБА_2 ; наказ № 7 від 01.08.2017 року про прийняття на роботу ОСОБА_7 ; наказ № 12 від 31.07.2018 року про звільнення з роботи ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ; трудовий договір № 6 від 01.08.2017 року укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 ; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підриємців та громадських формувань від 07.09.2023 року з приводу реєстрації ОСОБА_1 як ФОП; свідоцтво про шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_11 »; «скрін-шот» переписки з «Вайбер», та інше (т.1, а.с.56-77).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано беззаперечних доказів, які б вказували на вчинення правопорушення ОСОБА_2 та підтверджували його вину в пошкодженні автомобіля.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявний у матеріалах справи висновок експерта ОСОБА_6 підтверджує лише вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки Хонда, однак ніяким чином не підтверджує винуватість відповідача ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції, не беручи до уваги докази, які були надані позивачем ніби то на підтвердження позовних вимог, а саме: наказ № 7 від 01.08.2017 року про прийняття на роботу ОСОБА_7 ; наказ № 12 від 31.07.2018 року про звільнення з роботи ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ; трудовий договір № 6 від 01.08.2017 року укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 ; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підриємців та громадських формувань від 07.09.2023 року з приводу реєстрації ОСОБА_1 як ФОП; свідоцтво про шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_11 », виходив з того, що вказані докази не є належними доказами та не стосуються предмету спору, з чим і погоджується колегія суддів.

Згідно постанови Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 61/17928св18 «у справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання їм шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 фактично доведено лише пошкодження її автомобіля, втім останньою не доведено, що автомобіль пошкоджений саме відповідачем ОСОБА_2 , та доводи наведені в апеляційній скарзі цього не спростовують.

З урахуванням викладеного, висновок суду про відсутність належних та допустимих доказів вини відповідача у завданні позивачу шкоди (факту спричинення) є обгрунтованим. Судом встановлено обставини справи, вони узгоджуються із наявними у справі матеріалами, а тому висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для покладення на відповідача ОСОБА_12 відповідальності у порядку, встановлено ст. 1166 ЦК України, відповідає нормам матеріального, процесуального права та встановленим обставинам справи.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі стосовно того, що з боку відповідача не було надано до суду жодного доказу, який спростовував його вину не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

В цілому, доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Статтею 141 ЦПК України передбачено вирішення питання розподілу судових витрат між сторонами. Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відхилення позову.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (як у даній справі).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.

Далі, положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до поданого відзиву представником ОСОБА_2 адвокатом Давигорою С.А., остання просила апеляційний суд стягнути з позивача на користь відповідача відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем на стадії апеляційного розгляду в розмірі 6000 грн.

На підтвердження понесених витрат адвокат Давигора С.А. надала суду Ордер про надання правничої допомоги ОСОБА_2 від 16 квітня 2024 року № 1082999, договір про надання професійної правничої допомоги від 16.04.2024 року, додаток № 1 до Договору про надання професійної правничої допомоги б/н від 16 квітня 2024 року, Акт виконаних робіт № 1 від 25 липня 2024 року, копію фіскального чеку про сплату 6000 грн. з зазначенням платежу «правнича допомога ОСОБА_2 , справа № 707/2799/23, відзив на апеляційну скаргу».

Згідно акту виконаних робіт вбачається, що адвокат Давигора С.А. склала відзив на апеляційну скаргу на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23.05.2024 року у справі № 707/2799/23, який зайняв 4 години на його складання.

31.10.2024 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_4 надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотання мотивовано тим, що розмір витрат в сумі 6000 грн. за апеляційну скаргу на 4 аркушах є значно завищеним, сам текст відзиву в більшості співпадає з відзивом на позовну заяву.

Просить відмовити в розподілі судових витрат наданих послуг з професійної правничої допомоги.

Відповідно до частин 5,6 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів вважає розмір витрат, визначений представником відповідача у сумі 6000 грн. за підготовку відзиву є необґрунтовано завищеним, оскільки на стадії апеляційного перегляду справи правова позиція сторони є вже сформованою, всі докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, досліджені в суді першої інстанції, відзив на апеляційну скаргу ґрунтується на доводах, викладених в суді першої інстанції в заперечення заявлених позовних вимог та зроблених судом першої інстанції висновках, отже стверджувати про істотну складність в його підготовці адвокатом не можна.

З урахуванням вищенаведеного, за положеннями ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути у відшкодування витрат на правничу допомогу при апеляційному перегляді справи 3000,00 грн., частково задовольнивши заяву представника відповідача адвоката Давигори С.А. про стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23.05.2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 3000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді