Справа №705/745/24
4-с/705/18/24 УХВАЛА
30 липня 2024 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Єщенко О.І.,
секретаря судового засідання Остропольської О.В.,
представника скаржника ОСОБА_1 (у режимі відеоконференції),
державного виконавця Галиченка Б.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката Бороха Валерія Миколайовича, подану в інтересах скаржника ОСОБА_3 , на дії/бездіяльність органу примусового виконання,
Частиною 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Відповідно до положень п.10.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», на які посилається виконавець, що стало підставою для відмови у скасування заходів забезпечення позову, до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, зупиняється вчинення виконавчих дій, забороняється заміна стягувачів у виконавчих провадженнях, стягувачами за якими є Російська Федерація або такі особи є громадяни Російської Федерації. При цьому слід зазначити, що такі висновки органу, дії якого оскаржуються, ґрунтуються на припущеннях та не відповідають фактичним обставинам справи та є незаконними, оскільки ОСОБА_3 є громадянином України, крім того він не є стягувачем по даному виконавчому провадженню, а виступає боржником, що унеможливлює в даному випадку застосування вищевказаної норми Закону.
Також звернув увагу суду, що в даному випадку Закон зобов`язує виконавця виконати рішення суду (постанову Черкаського апеляційного суду від 04.04.2024) у справі № 705/745/24 щодо відмови в задоволенні заходів забезпечення позову. Арешт майна боржника за наявності рішення суду про його скасування, в межах якого накладений арешт, є невиправданим втручанням у право власника володіти та розпоряджатися власним майном. Законом України «Про виконавче провадження» передбачено накладення обмежень на майно боржника, однак ці обмеження вживаються виключно з метою забезпечення примусового виконання рішення. Продовження дії арешту майна боржника, який було накладено в межах виконавчого провадження ВП № 74182050, не забезпечить досягнення мети виконавчого провадження виконання рішення суду, оскільки останнє скасоване.
Щодо строків подання скарги на бездіяльність державного виконавця, то представник скаржника зазначив, що він пропущений з поважних причин та підлягає поновленню, виходячи з того, що відповідь з ДВС від 31.05.2024 про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову ним було отримано поштою лише 17.06.2024, про що свідчить копія конверта зі штампом про відправлення за 10.06.2024. Таким чином, про порушене право на скасування заходів забезпечення позову він, як представник ОСОБА_3 , дізнався 17.06.2024, а тому строк на подання скарги підлягає поновленню.
25.06.2024 у системі «Електронний суд» стягувачем ОСОБА_2 сформовано заперечення на скаргу на дії державного виконавця, в якому вона просила відмовити у задоволенні скарги. Зазначила, що представником скаржника пропущено строк для звернення до суду із скаргою. Копією конверту не підтверджується зазначена скаржником дата. Норми чинного законодавства, на які посилається скаржник, передбачають наявність відповідного рішення суду про зняття арешту з майна боржника, а також порядок виконання саме такого судового рішення. При цьому судовим рішенням, на яке посилається адвокат Борох В.М. в обґрунтування своєї позиції, було скасовано заходи забезпечення позову, а не прийнято рішення про зняття арешту з майна боржника. Враховуючи наведене вище, скарга відповідача є необґрунтованою, оскільки жодним належним, достовірним та достатнім доказом не підтверджується факт порушення суб`єктом оскарження норм чинного законодавства та порушення прав заявника (скаржника). Крім того, скарга є такою, що не відповідає нормам чинного законодавства з огляду на відсутність факту оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби. Єдиним доказом у справі є заява адвоката з проханням скасувати заходи забезпечення позову, на яку було надано відповідь, яка відповідає на висловлене у заяві прохання в рамках визначених законом повноважень виконавчої служби, та не є відмовою у вчиненні виконавчих дій. Завданням виконавчої служби є примусове виконання рішень, передбачених законом.
04.07.2024 начальником Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) О.Гудзовським подано до суду відзив на скаргу на бездіяльність, в якому він просив відмовити у задоволені скарги представника скаржника адвоката Бороха В.М. У відзиві зазначив, що Відділ вважає, що скарга є передчасною та безпідставною, необґрунтованою, необ`єктивною та бездоказовою, виходячи з того, що на виконання ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.02.2024 державним виконавцем Галиченко Б.С. 15.02.2024 було відкрито виконавче провадження № АСВП № 74182050, в рамках якого було вчинено відповідні процесуальні дії, шляхом винесення 15.02.2024 постанови про арешт майна боржника та внесення відповідних даних щодо обтяження вказаного майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 24.02.2024 виконавче провадження було завершено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». 12.04.2024 до Відділу надійшла заява ОСОБА_2 з відповідними копіями документів щодо набуття ОСОБА_3 російського громадянства. 29.04.2024 на адресу Відділу надійшла постанова Черкаського апеляційного суду від 04.04.2024 про скасування ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.02.2024, направлена Уманським міськрайонним судом без вказівки щодо її виконання. 21.05.2024 від адвоката Бороха В.М. надійшла заява щодо виконання постанови Черкаського апеляційного суду від 04.04.2024. 31.05.2024 на адресу Уманського міськрайонного суду Черкаської області та адвоката Бороха В.М. направлено лист, яким проінформовано про те, що в матеріалах виконавчого провадження за № АСВП № 74182050 наявна інформація, підтверджена відповідними копіями документів, щодо набуття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , російського громадянства. Відповідно до норм п. 10-2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження» не можливо вчинення будь-яких виконавчих дій, в тому числі винесення процесуальних документів по зазначеному вище провадженню, боржником за яким є громадянин російської федерації ОСОБА_3 . У разі спростування інформації щодо особи боржника в частині його приналежності до громадянства російської федерації, яка є державою агресором, з наданням відповідних підтверджуючих документів, державним виконавцем негайно буде вжито всіх відповідних заходів, передбачених Законом. Є вичерпний перелік документів, що підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну. Звернуто увагу суду на те, що представником скаржника до матеріалів скарги не додано вичерпних доказів щодо громадянства ОСОБА_3 . У першу чергу підтвердженням приналежності особи до громадянства тієї чи іншої країни є внутрішній паспорт громадянина України, тоді як представником скаржника додано лише копію першої сторінки паспорту громадянина України для виїзду за кордон, відсутня інформація щодо перебування боржника на території України чи виїзду за її межі. У разі надання представником боржника доказів того, що ОСОБА_3 не являється особою, пов`язаною з державою агресором, та спростування інформації щодо наявності у боржника ОСОБА_3 російського громадянства, державним виконавцем невідкладно будуть вчинені відповідні виконавчі дії з винесенням відповідних процесуальних документів. Отже, матеріали скарги не містять належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження порушень державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». Всі виконавчі дії, які вчинялися в межах виконавчого провадження, проводилися з чітким дотриманням вимог ЗУ «Про виконавче провадження».
Скаржник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився.
Представник скаржника ОСОБА_3 адвокат Борох В.М. у судовому засіданні подану скаргу підтримав, просив суд її задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у скарзі. Також зазначив, що не зрозуміло, з яких підстав ОСОБА_2 подано, а Уманським ДВС прийнято для виконання ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.02.2024 про забезпечення позову, що є порушенням ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження». Державним виконавцем не виконано вимоги ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», якими передбачено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У даному випадку висновки органу ДВС щодо застосування п. 10.2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження» ґрунтуються на припущеннях та є незаконними, оскільки ОСОБА_3 є громадянином України та, крім того, не є стягувачем у цьому виконавчому провадженню, а виступає боржником. Також у даному випадку мова не йде про вчинення будь-яких виконавчих дій, а про виконання рішення суду, а саме ухвали Черкаського апеляційного суду від 04.04.2024.
Представник Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Галиченко Б.С. у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні скарги. Зазначив, що до відділу ДВС не подано жодних доказів приналежності ОСОБА_3 до громадянства України. Він не знає, звідки взявся документ, поданий до Відділу ДВС стягувачем, однак він взяв його до уваги та постанову Сумського апеляційного суду від 13.02.2024 щодо російського громадянства ОСОБА_3 , що перешкодило скасуванню заходів забезпечення позову. Ні самим ОСОБА_3 , ні його представником не додано копії внутрішнього паспорта громадянина України. Враховуючи те, що виконавче провадження вже закінчено на підставі ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець позбавлений можливості направити відповідні запити до державних установ щодо громадянства ОСОБА_3 . Пункт 10.2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження» він трактує так, що забороняється вчиняти будь-які виконавчі дії і щодо стягувача, і щодо боржника.
Стягувач ОСОБА_2 у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні скарги. Зазначила, що скарга неправильно оформлена, оскільки в ній не зазначено, яке право ОСОБА_3 порушено. Також скарга подана з порушенням строку на її подачу. У ОСОБА_3 немає паспорта громадянина України, він не проживає на її території, не має місця реєстрації та номера телефону, що підтверджується поданими ним заявами та клопотаннями. Постановою Сумського апеляційного суду від 13.02.2024 встановлено, що ОСОБА_3 02.08.2016 отримав паспорт громадянина російської федерації. Норми чинного законодавства представник боржника трактує на свою користь. Нею подано ухвалу до Відділу ДВС у м. Умань, оскільки сама ухвала містить таку вказівку. На запитання суду пояснила, що витяг із системи «Російський паспорт» неможливо отримати, перебуваючи в Україні. Такий витяг отриманий поза межами України. Ініційована нею перевірка зі зверненням до СБУ щодо громадянства ОСОБА_3 триває та результатів ще немає.
Суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі скаржника, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 450 ЦПК України.
Вислухавши представника скаржника ОСОБА_3 адвоката Бороха В.М., державного виконавця ОСОБА_4 , стягувача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали скарги та докази, додані представником скаржника, а також матеріали цивільної справи № 705/745/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, суд дійшов такого висновку.
Щодо клопотання представника скаржника про поновлення строку для подання карги суд зазначає таке.
За змістом ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно зі ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Вивчивши доводи клопотання про поновлення строку для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, суд вважає їх обґрунтованими та визнає причини пропуску процесуального строку для подання скарги, передбаченого ч. 1 ст. 449 ЦПК України, поважними, а тому доходить висновку про можливість поновлення строку для подання скарги.
15.02.2024 ОСОБА_2 подано до Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву, в якій вона просила прийняти до виконання ухвалу від 02.02.2024.
Постановою державного виконавця Галиченка Б.С. про відкриття виконавчого провадження від 15.02.2024 відкрито виконавче провадження № 74182050 на виконання ухвали № 705/745/24 2-з/705/6/24 від 02.02.2024.
Постановою державного виконавця Галиченка Б.С. про закінчення виконавчого провадження від 24.02.2024 виконавче провадження з примусового виконання ухвали № 705/745/24 2-з/705/6/24 від 02.02.2024 закінчено.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 04.04.2024 ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.02.2024 скасовано та прийнято нову, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову про визнання права власності на нерухоме майно, поданої до подання позовної заяви.
Листом від 11.04.2024 стягувачем ОСОБА_2 повідомлено Відділ ДВС про те, що ОСОБА_3 має російське громадянство. На підтвердження зазначеного нею додано Витяг з системи «Російськи паспорт» та постанову від 13.02.2024 у справі № 591/6674/17.
Уманським міськрайонним судом Черкаської області листом за вих. № 8855 від 19.04.2024 направлено на адресу Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) копію постанови Черкаського апеляційного суду від 04.04.2024.
17.05.2024 адвокатом Борохом В.М. направлено на ім`я начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заява, в якій він просив на виконання постанови Черкаського апеляційного суду від 04.04.2024 у справі № 705/745/24 скасувати заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.02.2024 про арешт майна боржника.
Згідно зі ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Примусове виконання рішень в Україні покладається в тому числі і на Державну виконавчу службу (ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).
Процедура судового контролю за виконанням судових рішень унормована Розділом VII ЦПК України, саме в русло оскарження дій (бездіяльності) виконавця спрямовує заявник свої вимоги.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Підставою для задоволення скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця за змістом ст. 451 ЦПК України є сукупність таких складових, як встановлена судом неправомірність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця і порушення права сторони виконавчого провадження цими рішеннями, діями чи бездіяльністю.
Обов`язки державних виконавців визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Таким чином, розв`язуючи цю скаргу, суд повинен перш за все встановити, чи відповідають вимогам законодавства прийняті державним виконавцем під час здійснення вказаного провадження рішення та виконавчі дії.
При розгляді скарги суд не бере до уваги посилання представника скаржника щодо неправомірного відкриття виконавчого провадження саме Відділом державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а не державною виконавчою службою за місцем знаходження майна, оскільки ним не було цього зазначено ні при подачі скарги до суду як в самій скарзі, так і в судовому засіданні на обґрунтування саме протиправної бездіяльності щодо відмови у скасуванні заходів забезпечення позову. Доповнень до скарги представником скаржника додано не було.
Згідно з ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до п. 16 розділу VШ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 постанова про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо судом скасовано заходи забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням та у разі якщо арешт з майна боржника або інші заходи примусового виконання рішення скасовані судовим рішенням.
Адвокатом Борохом В.М. направлено до Відділу ДВС ухвалу Черкаського апеляційного суду від 04.04.2024, якою скасовано ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.02.2024 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_3 , проте арешт з майна знято не було.
Вирішуючи доводи Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та стягувача ОСОБА_2 про неможливість вчинення будь яких виконавчих дій по закінченому виконавчому провадженню та неможливість вчинення таких дій на підставі п. 10-2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження», суд зазначає таке.
Так, 24.02.2022 відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який діє на даний час.
Згідно з пунктом 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, зупиняється вчинення виконавчих дій, забороняється заміна стягувачів у виконавчих діях, стягувачами за якими є Російська Федерація або такі особи: громадяни Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства, відмінного від законодавства України, серед кінцевих бенефіціарних власників, членів або учасників (акціонерів) яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації.
Зазначене обмеження не застосовується до громадян Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах, та юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до закону України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером) яких є виключно громадяни Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах, або виключно громадяни України та громадяни Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах.
Державним виконавцем як на підставу не зняття арешту з майна взято до уваги заяву стягувача ОСОБА_2 , в якій вона повідомила зазначені обставини, та долучені до такої заяви копії документів, а саме: витяг з системи «Російський паспорт» та постанову Сумського апеляційного суду від 13.02.2024. Суд не бере до уваги, що російське громадянство боржника ОСОБА_3 підтверджується постановою Сумського апеляційного суду від 13.02.2024 (абзац 24 описової частини), оскільки зазначена постанова не містить посилань на докази, які б це підтверджували.
Походження Витягу з системи «Російський паспорт» та правдивості даних, які в ньому зазначені, стягувачем ОСОБА_2 у судовому засіданні не додано. Посилання на відкритий та публічний доступ до таких даних з інших країн суд відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до змісту ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до приписів ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на те, що відкритими публічними даними не можна достовірно підтвердити наявність або відсутність громадянства (підданства) особи, оскільки в даному випадку передбачений спеціальний порядок підтвердження цих обставин, суд вважає, що в цій справі докази, які взяті поза межами України з російських ресурсів мережі «Інтернет», є неналежними та недопустимими.
Водночас до матеріалів скарги представником боржника ОСОБА_3 адвокатом Борохом В.М. долучено копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дата видачі 01.02.2017. Дата закінчення строку дії 01.01.2027.
Паспорт громадянина України для виїзду за кордон входить до переліку документів, що підтверджує громадянство України, про що зазначено також начальником Відділу ДВС у відзиві на скаргу.
На підставі викладеного суд дійшов висновку щодо відсутності належних та допустимих доказів, які б безспірно свідчили про наявність у ОСОБА_3 громадянства країни агресора.
Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 позбавлено громадянства України, чи він проживає та/або у встановленому законом порядку зареєстрований на території російської федерації, матеріали справи не містять.
Судом також у межах розгляду скарги витребувано та досліджено матеріали цивільної справи № 705/745/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів. За змістом відповіді № 445011 від 12.02.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру до 10.01.2020 місце проживання ОСОБА_3 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .
Матеріали справи також містять копії меморіальних ордерів за лютий 2020 року, в яких в графі призначення платежу зазначено: передплата з аліментів ОСОБА_5 у зв`язку з відмовою/виходом батька з громадянства України. Судом при розгляді скарги не встановлено походження таких документів та вони не підтверджують громадянство росії ОСОБА_3 . Також у поданих до суду заявах ОСОБА_3 зазначає, що не має постійного місця проживання в Україні та постійно проживає за її межами, що не спростовує висновок суду про не підтвердження факту наявності у ОСОБА_3 громадянства російської федерації чи відсутності громадянства України.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що доводи стягувача ОСОБА_2 та державного виконавця щодо наявності російського громадянства у боржника ґрунтуються на припущеннях.
При цьому суд враховує позицію як державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судовому засіданні, так і стягувача ОСОБА_2 у поданих заявах та у судовому засіданні про те, що адвокату Бороху В.М. начальником відділу Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) О.Гудзовським у листі від 31.05.2024 не було відмовлено у скасуванні заходів забезпечення позову. Тому вимоги скарги в частині визнання протиправною бездіяльності Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) саме щодо відмови у скасуванні заходів забезпечення позову у виконавчому провадженні № 74182050 задоволенню не підлягають.
Проте з наведених вище підстав суд доходить висновку про протиправну бездіяльність Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягає у не скасуванні заходів забезпечення позову у виконавчому провадженні № 74182050.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.
Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України),
а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Беручи до уваги наведене вище, суд вважає, що не зняття арешту на майно ОСОБА_3 за наявності постанови Черкаського апеляційного суду від 04.04.2024, якою скасовано ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.02.2024 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_3 , є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Відтак, суд убачає наявність порушення права скаржника та висновує, що право боржника підлягає захисту шляхом зобов`язання Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з майна, яке належать ОСОБА_3 , та скасувати заборону відчуження та вчинення будь-яких дій, заборону будь-яким особам вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі щодо зазначеного майна, тому скарга в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 4, 77, 81, 89, 258, 260, 261, 447-451 ЦПК України, суд
Поновити адвокату Бороху Валерію Миколайовичу строк для подання скарги на дії/бездіяльність органу примусового виконання.
Скаргу задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягає у не скасуванні заходів забезпечення позову у виконавчому провадженні № 74182050.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Уразі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повна ухвала складена 02.08.2024.
Суддя О.І.Єщенко