Справа № 214/5932/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 листопада 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Лопушенко Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін,цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про скасування обмеження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, третя особа ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд скасувати обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04.03.2024 року, що зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №1358564 від 06.10.2004 року, реєстратор Перша Криворізька державна нотаріальна контора, тип обтяження: заборона на нерухоме майно, підстава обтяження договір іпотеки, 3287, 29.09.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Коротковою С.В., об`єкт обтяження: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , номер РПВН: 4024066, власник ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що після смерті матері позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, загальною площею 33,1 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м., з господарськими побудовами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 04.03.2024 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Умріхіною К.А., спадкоємцями вказаного нерухомого майна після померлої ОСОБА_3 є її сини: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині спадщини кожному. Після реєстрації права власності на 1/2 частку домоволодіння позивачем було виявлено, що існує заборона на відчуження вищевказаного домоволодіння, оскільки між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 29.09.2004 року було укладено договір іпотеки №3287 зі строком виконання до 29.09.2006 року, де об`єктом обтяження є домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, заборгованість за даним договором була погашена ще у 2006 році. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 12.01.2016 року перебуває у стані припинення. Згідно відомостей з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яким здійснюється ліквідація ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», будь-яка інформація щодо заборгованості ОСОБА_3 за кредитними договорами перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відсутня, у тому числі була відсутня і станом на дату запровадження тимчасової адміністрації в банку (18.09.2015 року). Отже, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , протягом тривалого часу перебуває під обтяженням, оскільки ані АТ «Банк «Фінанси та Кредит», ані Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не здійснили дій пов`язаних із припиненням обтяження вказаного нерухомого майна, через що позивач звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 05.07.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу 15-денний строк з дня отримання даної ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Фонд не є правонаступником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а відповідно не є стороною договорів, які укладались між ОСОБА_3 та банком, а також не є обтяжувачем, тому позовні вимоги до Фонду про припинення обтяження є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Від третьої особи заяв чи клопотань не надходило.

Відповідь на відзив також не надходила.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Так, згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач є власником 1/2 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частина вказаного домоволодіння належить третій особі у справі - ОСОБА_2 .

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявний запис про обтяження заборону на нерухоме майно, а саме домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , накладений на підставі договору іпотеки №3287 від 29.09.2004 року приватним нотаріусом Коротковою С.В.

Згідно листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №49-5553/24 від 15.05.2024 року за підписом заступника директора-розпорядника А. Оленчика, будь-яка заборгованість ОСОБА_3 за кредитними договорами, відповідно до інформації наявної у володінні та розпорядженні Фонду, перед АТ «Банк «Фінанси та кредит» станом на дату запровадження тимчасової адміністрації в банку (18.09.2015) була відсутня.

Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог позивача, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку», ч. 1 ст. 572 та ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання.

При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.

Верховним судом у постанові від 06.02.2019 року по справі №463/3237/16 зроблено правовий висновок, що зобов`язання боржника з виконання кредитного договору були виконані у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» та у повному обсязі, отже вони припинилися відповідно до ст. 599 ЦК України, а відтак припиненою є й іпотека як похідне від основного зобов`язання. З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже правових підстав для його утримання під обтяженням немає.

Під час розгляду справи судом установлено, що ОСОБА_3 , яка є позичальником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», померла, Банк було ліквідовано, при цьому, як слідує з листа Фонду гарантування вкладів, навіть станом на дату запровадження тимчасової адміністрації в Банку, відомості про наявність заборгованості ОСОБА_3 за кредитними договорами перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит», була відсутня.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора іпотека припиняється.

Оцінюючі доводи представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо наявності підстав для відмови у позовних вимогах у зв`язку з поданням позову до неналежного відповідача, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 5 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб був зобов`язаний забезпечити належне оформлення, упорядкування та зберігання усіх документів неплатоспроможного банку, в тому числі архівних, та передати їх на зберігання до Національного банку України.

Частиною 1ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено прямий обов`язок Фонду забезпечити збереження активів та документації банку.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за результатами проведення ліквідації банку Фонд складає ліквідаційний баланс та звіт, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду. Ліквідаційна процедура Банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Тобто, звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс є підсумковими документами, які підтверджують належне проведення ліквідатором всіх необхідних заходів ліквідаційної процедури, вчинення адекватних дій щодо виявлення кредиторів та активів боржника.

Ліквідаційна процедура ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» є завершеною, а сам банк ліквідовано.

Разом із тим, на момент звернення до суду із цим позовом відповідачем не було вчинено дій щодо припинення іпотеки у зв`язку із погашенням боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі №925/1265/16, провадження №12-158гс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №338/180/17 зазначено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Так, матеріали справи не містять доказів наявності заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та будь-яких вимог до позивача, як спадкоємця позичальника, з приводу погашення заборгованості. З листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб слідує, що у Фонду відсутня будь-яка інформація з приводу наявності заборгованості та вимог з її погашення, що дає підстави стверджувати про виконання основного зобов`язання.

Аналізуючи зібрані та досліджені докази, кожен окремо та в сукупності, суд вважає, що наявні визначені законом підстави для відновлення порушеного права позивача на розпорядження належним йому на праві власності нерухомим майном, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 530, 599, 610, 612, 1054 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04.03.2024 року, що зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №1358564 від 06.10.2004 року, реєстратор Перша Криворізька державна нотаріальна контора, тип обтяження: заборона на нерухоме майно, підстава обтяження договір іпотеки, 3287, 29.09.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Коротковою С.В., об`єкт обтяження: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , номер РПВН: 4024066, власник ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.