Справа № 509/2327/24
02 жовтня 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Кочко В.К.,
при секретарі Савченко М.В.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в с-щі Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22.03.2011 року ОСОБА_1 уклав договір позики з відповідачем ОСОБА_2 на суму в розмірі 95 400 грн., що є еквівалентом 12 000 доларів США за курсом НБУ на дату посвідчення договору, яку останній зобовязувався повернути 20 квітня 2011 року. В забезпечення виконання умов договору позики, 22.03.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір поруки. Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_4 відповідав перед позивачем за несвоєчасне виконання умов договору позики ОСОБА_2 - в розмірі 200 грн. У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 не виконував зобов`язання, що передбачені договором позики, у січні 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики. Так, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2013 року у справі №161/359/13-ц позов задоволено частково, зокрема вирішено: Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , в користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 22.03.2011 року в розмірі - 95 200 (дев`яносто п`ять тисяч двісті) грн. 00 коп. Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , в користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 22.03.2011 року в розмірі - 200 (двісті) грн. 00 коп. Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 понесені витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі - 952 (дев`ятсот п`ятдесят дві ) грн. 00 коп.
На даний момент, стороною відповідача не виконано вищезазначене рішення суду, що в свою чергу призводить до порушення прав позивача. Крім того, враховуючи той факт, що борг за договором позики не сплачений починаючи з 2011 року, що призвело до знецінення грошових коштів, виникає необхідність у звернені до суду з позовною заявою про стягнення інфляційних втрат з відповідача.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином.
Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлено, що 22.03.2011 року ОСОБА_1 уклав договір позики з відповідачем ОСОБА_2 на суму в розмірі 95 400 грн., що є еквівалентом 12 000 доларів США за курсом НБУ на дату посвідчення договору, яку останній зобовязувався повернути 20 квітня 2011 року. В забезпечення виконання умов договору позики, 22.03.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір поруки. Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_4 відповідав перед позивачем за несвоєчасне виконання умов договору позики ОСОБА_2 - в розмірі 200 грн.
У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 не виконував зобов`язання, що передбачені договором позики, у січні 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2013 року у справі №161/359/13-ц позов задоволено частково, зокрема вирішено: Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , в користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 22.03.2011 року в розмірі - 95 200 (дев`яносто п`ять тисяч двісті) грн. 00 коп. Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , в користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 22.03.2011 року в розмірі - 200 (двісті) грн. 00 коп. Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 понесені витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі - 952 (дев`ятсот п`ятдесят дві ) грн. 00 коп.

За положеннями частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статей 526, 530, 610, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

За ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Якщо зобов`язання виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за час прострочення.

Згідно п. 8 договору позики від 22.03.2011 року, у разі неповернення боргу в сумі і строки, передбачені даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Так, відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01- 06/928/2012).

Оскільки невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у стягувача з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Оскільки сторона позивача звертається до суду з даним позовом 14 квітня 2024 року, то першим днем розрахунку є 13 квітня 2021 року.

Станом на 31.03.2024 року загальна сума вимог дорівнює 122 397,12 грн. та складається з: Заборгованість за зобов`язаннями: 107 479,73 грн Майнове відшкодування та санкції: 14 917,39 грн (інфляція).

20.07.2022 року за виконавчим провадженням з відповідача на користь позивача стягнуто грошові кошти у сумі 1571,60 (одна тисяча сімсот одна гривня, 60 коп.).

Розрахунок інфляційних втрат за період з 13.04.2021 року по 31.03.2024 року: 650,45 + 1 210,89 + 187,86 + 1 968,63 + 1 297,90 + 1 199,07 + 15 496,50 + 14 917,39 = 36928,69 грн. Загальна сума інфляційних втрат за період з 13.04.2021 року по 31.03.2024 року становить - 36 928,69 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне позовну заяву задовольнити, а відтак стягнути з відповідача інфляційні втрати у загальній сумі - 36928,69 грн.

Також судом встановлено, що стороною позивача до винесення рішення по суті заявлені до стягнення з відповідача витрати на правову допомогу та подано докази розміру понесених судових витрат на правничу допомогу.

Одночасно суд наголошує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2, частина 6 статті 137 ЦПК України).

Зі змісту спеціальних норм ЦПК України, які регулюють відносини зі сплати витрат на правничу допомогу виходить, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, тоді як обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що сума заявлених до відшкодування судових витрат на правничу допомогу є обґрунтованою, а саме, із наданих заявником документів на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу можливо встановити та визначити, що витрати, які поніс та має понести позивач у зв`язку із розглядом даної справи, які підлягають відшкодуванню, складають 10 000,00 грн.

З огляду на задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , вказані витрати необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 526, 560, 610, 611, 625, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 141, 265, 268, 273, 280, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати за період з 13.04.2021 року по 31.03.2024 року в сумі - 36 928 (тридцять шість тисяч дев`ятсот двадцять вісім) гривень 69 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі - 10 000 (десять тисяч) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду в порядку, передбаченому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Кочко В.К.