ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/821/1216/24Головуючий по 1 інстанції
Справа № 702/520/23 Категорія: на ухвалу Нейло І.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Новікова О.М., Василенко Л.І.

секретар: Новицька Н.О.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідач - ОСОБА_5 ,

третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Монастирищенської міської ради,

особа, яка подає апеляційну скаргу - представник ОСОБА_5 - адвокат Корчинська Лілія Володимирівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката Корчинської Лілії Володимирівни на ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 04 червня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Монастирищенської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні батьком, бабою та дідом своїх прав щодо спілкування і виховання сина та онука,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Монастирищенської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні батьком, бабою та дідом своїх прав щодо спілкування і виховання сина та онука.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що 19.09.2015 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богуславського районного управління юстиції у Київській області між позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_5 зареєстровано шлюб. Шлюб розпався і сторони не можуть дійти згоди щодо участі батька та діда й баби з його сторони у вихованні народженої у шлюбі дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 04 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Монастирищенської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні батьком, бабою та дідом своїх прав щодо спілкування і виховання сина та онука, залишено без розгляду.

Мотивуючи прийняту ухвалу, суд першої інстанції вказав, що 03.06.2024 позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 через свого адвоката Голубничого О.І. подали заяву про залишення їх позову без розгляду.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності) в інтересах яких заявлено вимоги (принцип диспозитивності цивільного судочинства), тому суд зобов`язаний залишити заяву без розгляду, якщо позивач звернувся з таким клопотанням.

Не погоджуючись з ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 04 червня 2024 року, представник ОСОБА_5 - адвокат Корчинська Л.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила вказану ухвалу скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що заява про залишення позову без розгляду була подана позивачем після початку розгляду справи по суті, тоді як відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, позивач може подати заяву про залишення позову без розгляду до початку розгляду справи по суті.

З огляду на вказане, суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні заяви позивача про залишення позову без розгляду, оскільки позивачем подано таку заяву на стадії розгляду справи по суті.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що у червні 2023 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з даним позовом.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 27 червня 2024 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 57).

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 31.01.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 04.03.2024 на 11 год 00 хв (т. 2 а.с. 57).

03.06.2024 представником позивачів - адвокатом Голубничим О.І. засобами електронного зв`язку подано до суду першої інстанції заяву про залишення позову без розгляду (т. 2 а.с. 121-124).

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України).

До основних засад (принципів) цивільного судочинства належать зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 2, 4-6, 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Реалізуючи на власний розсуд право на звернення до суду за захистом, особа (позивач) самостійно визначає час такого звернення, предмет та підстави позову, зміст позовних вимог, особу (відповідача), яка має відповідати за її позовом тощо.

Разом із тим, ініціювавши розгляд цивільної справи в суді, позивач зобов`язаний добросовісно користуватись наданими йому процесуальними правами та виконувати процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Так, принцип змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України), зокрема передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За загальним правилом розгляд цивільної справи по суті має завершуватись вирішенням ініційованого позивачем спору в спосіб ухвалення судом рішення про задоволення (повне, часткове) чи відмову у задоволенні позову або врегулюванням спору між сторонами у спосіб затвердження судом мирової угоди сторін.

Разом із тим процесуальний закон надає можливість особі, яка звернулась із відповідним позовом до суду, припинити судовий процес за власною ініціативою шляхом подання заяви про залишення позову без розгляду або заяви про відмову від позову.

При цьому у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі (частина третя статті 206 ЦПК України).

Процесуальні наслідки залишення позову без розгляду та закриття провадження у справі є різними.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частина друга статті 256 ЦПК України), у той час як особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно (частина друга статті 257 ЦПК України).

З огляду, у тому числі, на наслідки закриття провадження у справі, закон надає позивачу право відмовитися від позову на будь-якій стадії судового процесу.

Натомість законодавцем у чинному ЦПК України встановлені певні процесуальні запобіжники, спрямовані на унеможливлення використання інституту залишення позову без розгляду для зловживання позивачем процесуальними правами.

Так, відповідно до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України позивач може подати заяву про залишення позову без розгляду до початку розгляду справи по суті.

Тобто залишення позову без розгляду з ініціативи позивача можливе лише на певній стадії судового процесу, а саме до початку розгляду справи по суті. У той же час у подальшому залишення позовної заяви без розгляду за ініціативою суду, здійснюється лише за наявності підстав, зазначених в статті 257 ЦПК України, через які справа не може бути розглянута по суті.

Вказане правило є реалізацією наведених вище принципів цивільного судочинства, спрямоване на дисциплінування сторін, у тому числі, і позивача, як ініціатора судового розгляду, покликано унеможливити ситуації, коли, наприклад, після початку розгляду справи по суті, особа, яка звернулась до суду, будучи обізнаною із позицією відповідача та наданими ним доказами (показаннями свідків, висновком експерта тощо), порівнюючи їх зі своїми доказами або з огляду на ненадання власних доказів, прогнозує негативний для себе результат вирішення справи і, не користуючись своїм правом на подання заяви про залишення позову без розгляду під час підготовчого провадження, штучно створює умови, за яких позов має бути залишений без розгляду на стадії розгляду справи по суті. При цьому, метою таких дій є отримання можливості повторного звернення до суду з приводу того ж самого спору між тими самими сторонами.

Вочевидь, така ситуація має наслідком порушення принципу процесуального рівноправ`я сторін, оскільки відповідач, не маючи ефективних засобів захисту своїх процесуальних прав та законних інтересів, буде вимушений брати участь у невизначеній кількості судових процесів з вирішення по суті одного спору, ініційованих недобросовісним позивачем або позивачем, який неналежним чином підготувався до судового розгляду.

У даній справі позивачі просили усунути перешкоди у здійсненні батьком, бабою та дідом своїх прав щодо спілкування і виховання сина та онука.

Позивачі скористалися своїм правом на подання відповіді на відзив, а також клопотань про витребування доказів, про зміну предмету позову, про приєднання доказів, тобто вчиняли дії, спрямовані на доведення обставин, які мають значення для справи і на які вони посилалася як на підставу своїх вимог.

Таким чином, суд забезпечив можливість позивачам у відкритому змагальному процесі доводити обґрунтованість своїх вимог.

До початку розгляду справи по суті позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не подавали заяву про залишення позову без розгляду та не повідомляли про наявність інших обставин, які б унеможливлювали вирішення спору по суті в цій справі.

Справа перебувала на розгляді в суді першої інстанції із червня 2023 року по червень 2024 року, тобто 1 рік.

За таких обставин, залишення позову без розгляду у зв`язку з подачею стороною позивача відповідної заяви, на стадії розгляду справи по суті, є порушенням п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Крім того, залишення позову без розгляду суперечило б як завданню цивільного судочинства, так і його основним засадам (принципам), передбаченим, зокрема пунктами 2, 4-6, 11 частини третьої статті 2 ЦПК України, оскільки призвело б до негативних наслідків, у першу чергу для відповідача, а не для позивача, який би у такий спосіб, фактично з власної ініціативи, всупереч встановлених законодавцем процесуальних запобіжників, отримав можливість на повторне звернення до суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, задовольнивши заяву представника позивачів - адвоката Голубничого О.І. та залишивши позов без розгляду на стадії розгляду справи по суті, відтак ухвала Монастирищенського районного суду Черкаської області від 04 червня 2024 року підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката Корчинської Лілії Володимирівни задовольнити.

Ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 04 червня 2024 року, у даній справі, скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Монастирищенської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні батьком, бабою та дідом своїх прав щодо спілкування і виховання сина та онука, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Ю.В. Сіренко

Л.І. Василенко

О.М. Новіков