Справа № 397/997/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.08.2024 с-ще Олександрівка

Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Гайдар Н.І.

за участю секретаря судового засідання - Іваненко Н.І., Волошаненко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Олександрівського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, заінтересована особа Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області, суд-

В С Т А Н О В И В:

Заявницею, 01.08.2024 року, було подано до суду заяву про встановлення факту смерті її чоловіка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України у місті Перевальськ Алчевського району Луганської області у віці 53 роки.

В обґрунтування заяви зазначила, що вона є дружиною ОСОБА_2 , шлюб з яким укладено 11.05.1984 в селищі Чернухине Перевальського району Ворошилоградської області (Луганської). Оскільки чоловік зловживав спиртними напоями, поступово шлюбні відносини між ними були припинені, але офіційно шлюб розірваний не був. 02 липня 2015 року їй зателефонували з Перевальської районної лікарні та повідомили про смерть її чоловіка. Також Перевальською районною лікарнею їй була видана медична довідка про те, що її чоловік ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті - травматична ампутація обох нижніх кінцівок. На похороні були присутні її односельці та сусіди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Свідоцтво про смерть заявниця не отримувала. Восени 2023 року через повномасштабне вторгненння РФ на територію України розпочалися активні бойові дії в результаті яких її селище було знищено. Оскільки виникла загроза її життю вона разом із своїми сусідами вимушена була евакуюватися до центральної України, залишивши все своє майно та документи, в тому числі і довідку про смерть свого чоловіка, яку відновити на даний час немає змоги.

В заяві також зазначає, що оскільки вона є особою з інвалідністю, але формально має родича з яким не розірваний шлюб, який міг би здійснювати догляд за нею, їй загрожує відмова у призначенні працівника соціальної служби для здійснення такого догляду.

Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2024 року справу окремого провадження було призначено до розгляду в судовому засіданні на 01 серпня 2024 року о 15 год 30 хв.

В судове засідання з`явилася заявниця, заяву підтримала з підстав викладених в ній та просила задовольнити.

Представник Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, надав до суду лист про розгляд справи без їх участі, вирішення питання по суті покладають на розсуд суду.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався з фіксуванням судового засідання технічними засобами.

В судовому засіданні судом були встановлені наступні обставини.

Заявниця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , народилася в с. Софіївка Перевальського району Луганської області, паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 23 травня 1997 року Перевальським РВ УМВС України в Луганській області. Відповідно до довідки від 09.07.2024 року №110 Олександрівської селищної ради заявниця є внутрішньо переміщеною особою, фактично проживає на території АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки МСЕК серія 10 ААА від 15.02.2011 року є інвалідом другої групи безстроково. Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 зареєструвала шлюб 11.05.1984 в селищі Чернухине Перевальського району Ворошилоградської області (Луганської) з громадянином ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свідок ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець селище Луганське, на даний час проживає с. Кримки Кропивницького району Кіровоградської області. Суду пояснив, що знав померлого ОСОБА_2 , який був чоловіком заявниці. Заявниця зателефонувала йому в 2015 році та повідомила що її чоловік помер в лікарні, разом із заявницею був присутній на його похоронах. Останній раз бачив його перед смертю років два чи три назад. Із заявницею проживали в одоному селі, перебувають в дружніх стосунках та разом виїхали з окупованої території в 2023 році.

Свідок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка селища Чернухине Перевальського району Луганської області, на даний час проживає с. Кримки, Кропивницького району Кіровоградської області, Суду пояснила, що є невісткою заявниці та була присутня на похоронах чоловіка заявниці ОСОБА_2 в м. Перевальську Луганської області, який помер в місцевій лікарні в 2015 році.

Суд, оцінивши в сукупності всі надані до матеріалів справи докази, вислухавши доводи заявниці, покази свідків, прийшов до наступних висновків.

Зі змісту ст. 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав, свобод чи інтересів.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024, в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до вимог п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22 від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між тим, в даному випадку в підтвердження факту смерті свого чоловіка заявниця не надає жодного документу, який міг би підтвердити смерть ОСОБА_2 , необхідних для встановлення даного факту. Твердження заявниці про те, що їй 02.07.2015 року Перевальською міською лікарнею видавалася медична довідка про смерть її чоловіка, але через її виїзд до центральної частини України в 2023 році залишилася на окупованій території разом з усіма її документами суд оцінює критично з наступних підстав. Так, до матеріалів справи заявниця надала копії її особистих документів зокрема, копію паспорта (від 23.05.1997), свідоцтва про укладення шлюбу (від 11.05.1984), довідку до акта огляду МСЕК (від 15.02.2011) та довідку про присвоєння їй ідентифікаційного номера (від 29.01.2001). Також, в своїй заяві до суду, заявниця зазначає, що всі оригінали документів знаходяться у неї. Отже, вказане спростовує доводи заявниці про те, що всі її документи разом з довідкою залишились на окупованій території.

Покази свідка ОСОБА_4 суд оцінює критично та не може прийняти до уваги з наступних підстав. В своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що метою встановлення факту смерті її чоловіка є подальше оформлення за нею догляду, оскільки вона є інвалідом другої групи. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень свідка ОСОБА_4 остання приходиться їй невісткою, а отже є близькою особою і на переконання суду є зацікавленою у встановленні обставин, викладених у заяві. Покази свідка ОСОБА_3 , який перебуває в дружніх стосунках із заявницею, не є достатніми та належними, на підставі яких можна дійти висновку, що чоловік заявниці ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Перевальськ Алчевського району Луганської області.

Питання щодо оцінки доказів має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (ст. 76, 77 ЦПК України). Зокрема, належними, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом ч. 1 ст. 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Крім того, докази мають бути достовірними, тобто на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України), а також достатніми, тобто такими, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України).

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку що заява ОСОБА_1 є не обґрунтованою, оскільки не підтверджена належними, достатніми та допустимими доказами, а відтак не підлягає задоволенню, у зв`язку з чим у її задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 76-78, 79, 293, 315, 317 ЦПК України, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 на тимчасово окупованій території України у місті Перевальськ Алчевського району Луганської області - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.І.Гайдар