Справа № 640/2399/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2024 року Київський районний суд м.Харкова в складі:
головуючого судді Губської Я.В.
за участю секретаря судових засідань Веремійчик Р.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення грошових коштів, та зустрічним позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про визнання правочину недійсним, -
01.02.2019 року позивач ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Юрченко Д.В. звернулася до суду з позовом, та просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму боргу за договором позики від 20.04.2018 року у розмірі 5215300 грн., а також судовий збір.
Позов, мотивовано тим, що 20 квітня 2018 року між нею ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів у сумі 236 000 доларів США, що на той час було еквівалентом 6136000 грн. Згідно умов укладеного договору, позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві (позивачеві) суму позики до 18:00 год 31.12.2018. Проценти за договором не встановлювались. На підтвердження передання грошових коштів відповідачу, 20.04.2018 року було складено і підписано договір у письмовій формі та розписку. Станом на час пред`явлення позову відповідач частково сплатив заборгованість в сумі 188000 грн за укладеним договором позики. Враховуючи викладене та часткове погашення боргу, позивач звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути суму боргу за договором позики, яка не була відшкодована в розмірі 5215300 грн.
Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Сенаторова В.М. від 18.03.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі.
02.05.2019 представником відповідача за зустрічним позовом до суду подано відзив, в якому ОСОБА_1 проти вимог зустрічного позову заперечує.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 25.09.2019 відмовлено в задоволенні клопотання позивача за зустрічним позовом про призначення комплексної судово-технічної та почеркознавчої експертизи.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 30.10.2019 задоволено клопотання позивача за зустрічним позовом про призначення комплексної фоноскопічної, лінгвістичної експертизи аудіо запису телефонних розмов.
08.04.2020 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв*зку зі звільненням с. Сенаторова В.М. у відставку, зазначена справа розподілена в провадження судді Губської Я.В.
05.03.2021 до суду надійшов висновок експертів по даній справі.
19.03.2021 ухвалою Київського районного суду м.Харкова поновлено провадження по даній справі, призначено справу в підготовче засідання.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 15.06.2021 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті в судове засідання.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 06.09.2021 за клопотанням представника відповідача за первісним позовом відновлено підготовче провадження у справі.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 11.10.2021 за клопотанням представника відповідача за первісним позовом призначено комплексну судово- технічну та почеркознавчу експертизу Договору позики від 20.04.2018 року, для проведення якої витребувано докази.
23.11.2021 з експертної установи надійшло повідомлення на адресу суду щодо відсутності спеціального обладнання для проведення дослідження, у зв`язку з чим судова технічна експертиза знята з виконання.
23.12.2021 від представника позивача за первісним позовом надійшла заява про неможливість за станом здоров`я ОСОБА_1 відібрання у неї в судовому засіданні зразків підпису.
10.01.2022 ухвалою Київського районного суду м.Харкова поновлено провадження у справі, у зв`язку із надходженням до суду клопотання експерта для надання додаткових матеріалів.
25.01.2022 до суду надійшли повідомлення про неможливість надання висновку, у зв`язку із невиконанням клопотань експерта.
17.10.2022 представником позивача надано зразки підпису ОСОБА_1 для дослідження експертом.
02.02.2023 в судовому засіданні було відібрано експериментальні зразки почерку та підпису відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 для експертного дослідження.
28.03.2023 ухвалою Київського районного суду м.Харкова за клопотанням представника відповідача за первісним позовом призначено комплексну судову експертизу: почеркознавчу та технічної експертизи документів: Договору позики від 20.04.2018 року та розписки від 20.04.2018 року, проведення якої доручено Національному науковому центру «Інститут судових експертиз ім.. Засл. проф. Бокаріуса М.С.», зупинено провадження по справі на час проведення експертизи.
03.05.2023 до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 05.05.2023 провадження у справі поновлено для вирішення клопотання експерта.
30.05.2023 Харківським апеляційним судом витребувано справу для розгляду апеляційної скарги на ухвалу від 28.03.2023 про призначення експертизи та зупинення провадження по справі.
14.09.2023 постановою Харківського апеляційного суду залишено без змін ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 28.03.2023.
25.09.2023 матеріали справи направлено до експертної установи для проведення експертизи, клопотання експерта про надання додаткових матеріалів доведено до відома сторін, їх представників.
25.10.2023 з експертної установи до суду повернуто матеріали справи з клопотанням експертів про надання сторонами додаткових матеріалів для дослідження, клопотання про проведення доплати за проведення експертизи. З даним клопотанням ознайомлений представник позивача за зустрічним позовом адвокат Гуменний Т.З.(заявник клопотання про призначення експертизи), про що свідчить його повідомлення про отримання вказаного клопотання на електронну пошту від 30.10.2023 (а.с.7 т.с. 4), його власноручний підпис на клопотанні від 17.01.2024 (а.с.2 т.с. 4), також представник позивача за первісним позовом адвокат Орел В.В., згідно розписки від 27.10.2023.(а.с.9 т.с. 4)
В своїй заяві від 20.11.2023 представник позивача за первісним позовом (адвокат Орел В.В.) зазначив, що позивач не надає свою згоду на застосування руйнівних методів дослідження, відносно зразків, що надаються експерту, надав постанову про визнання розписки від 20.04.2018 та договору позики від 20.04.2018 речовими доказами у кримінальному провадженні.
22.12.2023 на адресу суду надійшло повідомлення експерта про неможливість надання висновку експертів через ненадання доказів оплати експертизи та зразків для дослідження.
З приводу клопотання експерта від відповідача або представника відповідача за первісним позовом до суду заяв не надходило.
08.02.2024 закрито підготовче провадження по справі, призначено до судового розгляду по суті позовних вимог в судове засідання.
Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечував, посилаючись на його безпідставність, закриття кримінального провадження, на яке міститься посилання у зустрічному позові.
Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 повторно в черговий раз протягом тривалого часу в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засіданні повідомлені завчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи строки розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, оскільки подальший не розгляд справи може призвести до порушення прав учасників судового розгляду.
Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чинному повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).
Крім того, суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.
Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 (надалі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.
Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України.
Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 передбачено, що дана Конвенція та Протоколи до неї № 2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України.
Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.
Таким чином, норми ЦПК України щодо строків розгляду справи не узгоджуються з нормами Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка є частиною національного законодавства і має пріоритет над національним законодавством, та із практикою Європейського суду з прав людини, яку суди мають використовувати як джерело права при вирішенні спорів.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").
Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи/заяви має формувати суд, який розглядає справу/заяву. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, розгляду заяви, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, держави (ст. 2 ЦПК України).
Тому, суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").
Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч.2 ст.44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд вважає що первісний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Судом встановлено, що 20.04.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики на суму 236000 доларів США, еквівалент 6136000,00 грн., які останній зобов`язався повернути до 31.12.2018.(а.с.9) В судовому засіданні був оглянутий оригінал договору позики від 20.04.2018 та розписки, дані докази посвідчені судом.
Факт підписання договору та розписки відповідачем під час розгляду справи не оспорювався. В судовому засідання ОСОБА_4 пояснював, що він не пам*ятає, що він писав текст договору, а тому і було заявлено клопотання про призначення експертизи, однак свій підпис на договорі та розписки в судовому засіданні під час розгляду справи відповідач не заперечував. В обґрунтування зустрічних позовних вимог, ОСОБА_2 стверджував, що цей договір та розписку написав під впливом обману.
Позивач за основним позовом ОСОБА_1 в обґрунтування первісного позову стверджує, що відповідач ОСОБА_2 частково погасив заборгованість за вказаним договором позики від 20,04.2018 року, тому сума боргу на час звернення до суду складає 5215300,48 грн, які відповідач до теперішнього часу позивачу не повернув.
Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб, і саме про стягнення грошових коштів в розмірі 5215300,48 грн.
За клопотанням сторони позивача за зустрічним позовом судом неодноразово призначалися експертизи, задля повного та усестороннього розгляду даної справи.
Також, на виконання ухвал Київського районного суду м.Харкова про призначення почеркознавчої та технічної експертиз від 11.10.2021 та 28.03.2023, позивачем за зустрічним позовом та його представником не було надано відповідних зразків, на виконання клопотань експертів, що були доведені їх до відома.
На клопотання експертів з приводу уточнення питань, статусу експертизи, доплати за проведення експертизи, надання експериментальних, вільних та умовно-вільних зразків для дослідження позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представником до суду нічого не представлено, у зв`язку із чим експертні дослідження на виконання ухвал Київського районного суду м.Харкова від 11.10.2021 та 28.03.2023 Харківським НДІСЕ ім..засл.проф.М.І. Бокаріуса проведені не були.
В той час, представником позивача ОСОБА_1 за первісним позовом ОСОБА_5 до суду були надані зразки для дослідження, а в частині, що не надана письмово повідомлені підстави, що унеможливлюють їх надання, як то визнання розписки речовим доказом у кримінальному провадженні, незгоду зі знищенням речового доказу, та неможливість отримання експериментальних зразків від позивача особисто в судовому засіданні через стан здоров`я.
Відповідно до ст. 109 ЦПК України, що у разі ухилення особи , яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд, залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Враховуючи вимог ст. 109 ЦПК України та встановлення факту ухилення від проведення експертизи з боку відповідача за основним позовом ОСОБА_2 (проведення повної оплати експертиз, відсутність повного переліку зразків підпису та почерку згідно клопотання експерта в повному обсязі), суд приходить до висновку, що саме з провини відповідача за основним позовом не була проведена почеркознавча експертиза в даній справі.
Також, судом врахована позиція позивача за основним позовом щодо відсутності згоди на знищення експертом під час дослідження та проведення технічної експертизи договору позики та розписки, які є предметом даних позовних вимог та речовими доказами по кримінальній справі, та вважає ці доводи обґрунтованими.
Суд зазначає, що відповідачем по справі ОСОБА_2 на підтвердження виконання умов договору позики щодо повернення грошових коштів не надано суду оригіналу розписки від позичальника про повернення грошових коштів. А позивачем на підтвердження позовних вимог та наявності не виконаного боргового зобов*язання відповідачем надано до суду оригінал розписки від 20.04.2018, що оглянутий судом та копія засвідчена суддею залучена до матеріалів справи.(а.с.10, т.с.1)
Статтею 545 ЦК визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Взяті на себе зобов`язання відповідач за первісним позовом частково не виконав. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Частиною першою статті 1049 ЦК передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Суд, досліджуючи боргову розписку чи договір позики, повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12).
На підтвердження зобов`язань відповідача, позивачем наданий для оригінали договору позики від 20.04.2018 та розписки від 20.04.2018 на суму 236000 доларів США, еквівалент 6136000 грн. Із дослідженої розписки вбачається, що сторонами в письмовій формі зафіксовані істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти, дата отримання коштів 20.04.2018, дата повернення коштів 31.12.2018.
Також зі змісту договору вбачається, що предметом позики були грошові кошти, з наведеним еквівалентом у гривні, та в межах позовних вимог суд враховує пред`явлену до стягнення суму грошових коштів, які були предметом позики та стягує з відповідача борг саме в цій грошовій одиниці. Доказів того, що сторони домовились про іншій розрахунок суду під час розгляду справи не надано.
Факт знаходження оригіналу розписки про отримання коштів у позивача підтверджує наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем, належних та допустимих доказів на спростування позиції позивача стороною відповідача надано не було.
Також, суд враховує і надані в судовому засіданні пояснення ОСОБА_2 , що підпис в договорі позики та розписці від 20.04.2018 року його.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
З урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики є законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Доказів на спростування зазначеного відповідачем протягом розгляду справи не надано.
З приводу вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договору недійсним суд зазначає наступне.
Укладаючи договір позики від 20.04.2018 сторони визначили, що вони діють добровільно, розуміють значення своїх дій, та попередньо ознайомлені в вимогами чинного законодавства, що регулюють вказаний правочин (зокрема щодо недійсності правочину).
Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша ст.229 ЦК України).
Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий право чин визнається судом недійсним. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.
Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Вимогами ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені в ч.ч. 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України.
З роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що відповідно до ст.ст.229-233ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Таким чином, посилання позивача за зустрічним позовом лише на наявність кримінального провадження в обґрунтування своїх позовних вимог про визнання договору недійсним, спростовується даною постановою, а інших доказів на підтвердження своїх зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 під час усього судового розгляду не надано.
Посилання відповідача ОСОБА_2 за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом на введення його в оману та вчинення правочину під впливом помилки, суд вважає безпідставним та не підтвердженим жодними належними та допустимими доказами протягом судового розгляду.
Таким чином, позовна вимога зустрічного позову про визнання договору позики недійсним задоволенню не підлягає за недоведеністю, судом вважається безпідставною та необґрунтованою, а тому суд відмовляє у задоволенні зустрічних позовних вимог.
Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 133, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення грошових коштів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) за договором позики від 20.04.2018 грошові кошти в сумі 5 215 300(п`ять мільйонів двісті п`ятнадцять тисяч триста) гривень, 48 коп.
В задоволені позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про визнання правочину недійсним відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 9989 (дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень, 20 коп.
На рішення суду протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Суддя: Я.В. Губська