Єдиний унікальний номер 341/2174/24
Номер провадження 2/341/729/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Матейко О. С.,

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області про визнання права власності за набувальною давністю.

установив

Адвокат Раврик І. Д. в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області про визнання права власності за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначив, що позивачка проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 . Власниками цього будинку в рівних долях є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які не є родичами позивачки. З 2002 року після смерті ОСОБА_3 позивачка проживає у цьому будинку. Відповідач ОСОБА_2 син ОСОБА_3 . Він є громадянином російської федерації та проживає в м. Сургуті Ханти-Мансійського автономного округу російської федерації. У 2019 році ОСОБА_2 приїжджав в Україну. Йому позивачка оплатила кошти за цей будинок, проте не встигла документально оформити договір купівлі-продажу через відсутність спадкових документів у ОСОБА_2 . У 2019 році відповідач ОСОБА_2 надав позивачці довіреність та уповноважив її оформити його спадкові права та повідомив, що більше на територію України не приїде. На цей момент таку довіреність установи та організації України не беруть до уваги, оскільки відповідач є громадянин російської федерації. Позивачка фактично оплатила кошти за вказаний будинок, проте не має можливості ним розпоряджатись.

З огляду на викладене, просить суд визнати за позивачкою право власності за набувальною давністю на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 30 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14 листопада 2024 року.

Ухвалою суду від 14 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27 листопада 2024 року.

У судове засідання 27 листопада 2024 року з`явилась позивачка. Відповідач та представник Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області не з`явились, хоча відповідач ОСОБА_2 вважається повідомленим, а представник селищної ради повідомлений про розгляд справи належним чином, відповідно до норм статті 128 ЦПК України.

Зокрема, відповідач ОСОБА_2 повідомлявся про розгляд справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади (а. с. 37). Більшівцівська селищна рада Івано-Франківської області повідомлена про розгляд справи шляхом надсилання до електронного кабінету копії ухвали від 14 листопада 2024 року.

19 листопада 2024 року представник відповідача Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області надіслав до суду заяву, у якій просить розгляд справи здійснювати без участі відповідного представника, не заперечує щодо задоволення позовних вимог (а. с. 38).

Положеннями частини першої статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( пункт 1 частини третьої статті 223 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_2 та представника Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області, оскільки такі вважаються повідомленими про судове засідання, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавали, представник селищної ради просив розгляд справи здійснювати без його участі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала та просила його задовольнити. Пояснила, що проживає у будинку із сім`єю приблизно з 2002 року. Раніше там проживала мама відповідача ОСОБА_3 , яка померла. Відповідач ОСОБА_2 є громадянином росії і там живе. Сказав, що будинок йому не потрібний, отримав від позивачки символічні кошти на встановлення пам`ятника матері і поїхав на росію. У 2019 році ОСОБА_2 приїжджав в Україну і надав їй довіреність для вчинення усіх дій і оформлення права власності від його імені. У 2019 році позивачка не займалася переоформленням права власності, оскільки чекала, щоб дочці виповнилось 18 років, а зараз уже нотаріус не працює з тією довіреністю, виданою громадянином росії.

Заслухавши позивачку, надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини справи.

Згідно зі змістом наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , підтверджується, що позивачка після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » (а. с. 6).

На замовлення позивачки 06 травня 2024 року виготовлений технічний паспорт на одноквартирний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 08-11).

Відповідно до копії характеристики з технічного паспорта на вищевказаний будинок, підтверджується факт побудови вказаного будинку, а саме одноквартирний у 1938 році, житловий у 2008 році.

Згідно з копією довідки від 06 травня 2024 року № 83, виданої Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації, підтверджується, що одноквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , має наступні технічні характеристики: станом на 30 квітня 2002 року (момент здійснення реєстрації права власності) до складу будинковолодіння входив житловий будинок (літера А), загальною площею 43,0 кв. м, розмір житлової (нежитлової) площі 31,2 кв. м; станом на 06 травня 2024 року (момент здійснення обстеження) до складу будинковолодіння входив житловий будинок (літера А), загальною площею 48,9 кв. м, розмір житлової (нежитлової) площі 31,9 кв. м.

Загальна площа житлового будинку збільшилась на 4.6 кв. м в результаті реконструкції, проведеної зі слів замовника у 2008 році. Заявник не надав дозвільних документів на виконання зазначеного виду робіт, що в силу положень статті 376 ЦК України вважається самочинним будівництвом. Щодо реєстрації права власності згідно з архівними даними 30 квітня 2002 року за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано в рівних долях право власності на одноквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 . Підстава для реєстрації права власності свідоцтво про право власності, видане 30 квітня 2002 року Галицьким ВЖРЕП на підставі розпорядження від 13 березня 2002 року № 21. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 30 квітня 2002 року, реєстровий запис № 84. Переходів права власності на цей об`єкт в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не реєструвалось (а. с. 7).

Відповідно до копії довідки від 14 березня 2024 року № 64, виданої Більшівцівською селищною радою Івано-Франківської області, ОСОБА_6 разом із сім`єю не зареєстрована, але фактично проживає більше десяти років за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 12).

Згідно з копією довідки від 14 березня 2024 року № 65, виданою Більшівцівською селищною радою Івано-Франківської області, ОСОБА_3 , 1925 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 12).

Відповідно до копії довідки від 02 липня 2024 року № 713261, виданої ТзОВ «Прикарпатенерготрейд», станом на 02 липня 2024 року до показника лічильника 26363, зафіксованого 01 червня 2024 року, заборгованість за спожиту електричну енергію за адресою: АДРЕСА_1 , становить 0,0 грн (а. с. 13).

Згідно з копією довіреності від 28 серпня 2019 року, зареєстровано в реєстрі за № 871, підтверджується, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уповноважує ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , бути її представником в усіх підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої приналежності з питання оформлення спадкових прав на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також продати належний йому одноквартирний будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ціну та на умовах на її розсуд, виготовити технічну документацію на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідний будинок та отримати витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку. Довіреність видана без права передовіри повноважень третім особам строком на п`ять років і зберігає чинність до 28 серпня 2024 року (а. с. 15).

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та змісту позовних вимог, суд виходить з такого.

Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 викладено наступні висновки щодо застосування приписів статті 344 ЦК України.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (п. 42).

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація) (п. 43).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього (п. 46).

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник (п. 47).

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію (п. 49).

Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, вказує, що за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Як установив суд з пояснень ОСОБА_1 , позивачка почала користуватися будинком з 2002 року, фактично, на договірній основі із відповідачем ОСОБА_2 . Надалі у 2019 році відповідач шляхом видачі нотаріально посвідченої довіреності на ім`я позивачки, фактично, здійснив волевиявлення щодо розпорядження будинком. При цьому і на сьогоднішній день ОСОБА_2 продовжує бути титульним володільцем будинку, оскільки його право власності на будинок зареєстроване. Так само на цей час зареєстрованим є і право власності на будинок його покійної матері.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Тобто власник сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.

Отже, суд констатує, що у 2002 році позивачка почала користуватися будинком на підставі певного юридичного титулу, тобто на договірній основі з власником майна. Тоді як факт розпорядження майном його власником у 2019 році свідчить про те, що позивачка «фізично володіє» і користується будинком не як власник.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для визнання за позивачкою права власності на будинок за набувальною давністю.

Крім того, суд ураховує, що відповідно до ч. 2 статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Тоді як з довідки БТІ установлено, що будинок вважається самочинним будівництвом, оскільки його реконструкцію здійснено без дозвільних на те документів.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Під час подання до суду цієї позовної заяви позивачка не сплатила судовий збір. Також, відсутні докази щодо звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Таким чином, з позивачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене).

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03 грудня 2024 року.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , російська федерація;

відповідач Більшівцівська селищна рада Івано-Франківської області, місцезнаходження за адресою: вул. Майдан Вічевий, 1, смт. Більшівці, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ