Дата документу 18.07.2024Справа № 554/4035/24
Провадження № 2/554/3830/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Черняєвої Т.М.,

за участю секретаря Діменко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області, третя особа: Перша Полтавська державна нотаріальна контора, про скасування обтяження на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою доГоловного управління Державної податкової служби у Полтавській області, третя особа: Перша Полтавська державна нотаріальна контора про скасування обтяження на нерухоме майно.

Позовні вимоги обгрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , після смерті якого, приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Тімченко І.А. відкрита спадкова справа на спадкове майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за померлим ОСОБА_2 .

Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна на дану квартиру винесено обтяження постанова б/н, 20.03.2003, Державна податкова адмінстрація Полтавської області, слідчий ОСОБА_3 .

На адвокатський запит до Головного управління ДПС у Полтавській області надано відповідь про те, що будь-яка інформація та матеріали результатів розгляду кримінальної справи стосовно ОСОБА_2 відсутні.

Розуміючи той факт, що встановити підстави накладення обтяження на квартиру АДРЕСА_1 не виявляється можливим, враховуючи те, що вказана заборона була внесена до реєстру у 2003 році, існує необхідність скасувати заборону відчуження обєкта нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 1770652, зареєстровано 16.03.2005 реєтстратором: Перша полтавська державна нотаріальна контора.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 13.05.2024 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження.

03.06.2024 року до суду надійшов відзив Головного управління ДПС у Полтавській області на позовну заяву, відповідно до якого просили відмовити у задоволенні позовної заяви. Зазначають, що арешт було накладено державною податковою адміністрацією Полтавської області, слідчим ОСОБА_3 , а не ГУ ДПС у Полтавській області.

Згідно даних інформаційних систем центрального органу викнавчої влади, що реалізує державну податкову політику, у платника податків ОСОБА_2 станом на 27.05.2024 року податковий борг та заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування відсутні, тому ГУ ДПС у Полтавській області не є стороною у справі щодо накладення арешту на майно.

Відповідно до Закону №1150 Бюро економічної безпеки України розпочало виконання функцій та повноважень податкової міліції Державної фіскальної служби України, яка припиняється та вибуває із публічних правовідносин.

Постановою №1200 та розпорядженням №682-р передбачено компетенційне адміністративне (публічне) правонаступництво ДПС функцій ДФС у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску.

Зважаючи на вищевикладене, позивачем предявлено позов до неналежного відповідача, тому просили відмовити у задоволенні позову з цієї підстави.

Ухвалою суду від 24.06.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивачка та її представник адвокат Черчик В.П., у судове засідання не зявилися, направили до суду заяву про розгляд справиза їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, направив до суду клопотання про розгляд справи без учасі представника.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, направив до суду клопотання про розгляд справи без участі представника, при вирішенні спору покладалися на розсуд суду.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, зареєстровано обтяження: тип обтяження арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження 1770652; зареєстровано 16.03.2005 реєстратором: Перша полтавська державна нотаріальна контора; підстава обтяження постанова, б/н, 20.03.2003, Державна податкова адміністрація в Полтавській області, слідчий ОСОБА_3 ; обєкт обтяження квартира за адресою: АДРЕСА_2 ; власник ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 .

На запит адвоката Черчика В. Головним управлінням ДПС у Полтавській області надано відповідь від 03.04.2024 року повідомлено, що Державна податкова адмінстрація в Полтавській області реорганізована шляхом перетворення в Державну податкову службу у Полтавській області, відповідно до постанови КМУ від 10.12.2010 №1128 та від 21.09.2011 №981.

У подальшому, Державна податкова служба у Полтавській області реорганізована шляхом приєднання до Головного управління Міндоходів у Полтавській області, відповідно до постанови КМУ від 09.01.2013 року №14 та від 20.03.2013 року №229.

Головне управління Міндоходів у Полтавській області реорганізоване шляхом приєднання до Головного управління ДФС у Полтавській області, відповідно до постанов КМУ від 11.06.2024 №178 та від 05.08.2024 №311.

Пунктом 1 постанови КМУ від 18.12.2018 №1200 Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України, зі змінами, передбачено утворити Деоржавну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Зважаючи на вищевикладене, у Головному управлінні ДПС у Полтавській області відсутня інформація щодо постанови від 20.03.2003 року Державної податкової адмінстрації в Полтавуській області (слідчий ОСОБА_3 ) та результати розгляду кримінальної справи стосовно ОСОБА_2 .

Відповідност. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так, згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції.

Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акту повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

Відповідно дост. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №727/2878/19 (провадження №14-516цс19), спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі N 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі N 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер.

Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Відповідну правову позицію сформульовано Верховним Судом України у постанові від 15.05.2013 № 6-26цс13 та постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18) від 15.05.2019.

Згідно з п.9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України (в редакції 2012 року), запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст.126 КПК України (в редакції 1960 року) передбачено, що для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Згідно з ч.6 ст. 126 КПК України (в редакції 1960 року), накладення арешту на майно скасовується коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Суд, за правилами КПК 1960 року, має повноваження скасувати арешт майна відповідно до ст. 248 КПК України при закритті справи, та відповідно до ст. 324 КПК України при постановленні вироку.

Згідно до ч. 1 ст. 409 КПК України (в редакції 1960 року) питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте положеннями цього Кодексу, передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Із урахуванням викладеного, а також втрати чинності КПК України 1960 року, тривалого часу, що минув після накладення арешту, істотних організаційних і кадрових змін, що в подальшому відбулися у правоохоронних органах, вирішення питання про припинення втручання у право власності шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі КПК України 1960 року очевидно не буде ефективним способом захисту порушеного права.

Інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування КПК України 1960 року не містив.

Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті 253, пункту восьмого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 цього Кодексу передбачалося лише після прийняття рішення про призначення справи до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Uzan та інші проти Турції» (скарги N N 19620/05, 41487/05, 17613/08 і 19316/08) від 05.03.2019, Європейський Суд встановив, що заявники скаржилися на тривале застосування тимчасових заходів щодо їхнього майна та відмову органів влади скасувати ці заходи протягом кількох років, навіть з урахуванням того, що заявників не було визнано винними у кримінальному провадженні або відповідачами у цивільному провадженні. Європейський Суд прийшов до висновку, що влада не змогла встановити «справедливий баланс» між захистом суспільних інтересів та вимог захисту прав заявників на повагу їх власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції (право на мирне володіння майном).

Оскільки право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування арешту на майно.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява ОСОБА_1 про скасування обтяження на нерухоме майно підлягає задоволенню.

На підставі ст.ст.12,19,81,229, 263, 391 ЦПК України, ст.ст. 316,317, 391 ЦК України суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державної податкової служби України Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області, третя особа: Перша Полтавська державна нотаріальна контора, про скасування обтяження на нерухоме майно задовольнити.

Скасувати арешт на нерухоме майно, накладений постановою слідчого Державної податкової адмінстрації Полтавської області Пилипчук Ю.В. від 20.03.2003 року, та зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 16.03.2005 року, реєстраційний номер обтяження 1770652, реєстратором: Перша полтавська державна нотаріальна контора, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_2 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

представник позивача: адвокат Черчик Вячеслав Петович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №021 від 27.07.1993 р., АДРЕСА_3 .

відповідач: Головне управління Державної податкової служби у Полтавській області, , адреса: м.Полтава, вул.Європейська, 4;

третя особа: Перша поставська державна нотаріальна контора, юридична адреса: м.Полтава, вул.Гоголя, 11, .

Суддя Т.М.Черняєва