головуючий у суді І інстанції Катющенко В.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 2 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовомдо ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якому просила суд: розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_1 , зареєстрований 25 березня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 422.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 25 березня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, вже тривалий час, приблизно з березня 2022 року, відносини між сторонами розладналися. Між сторонами виникли нездорові непорозуміння, що унеможливлює подальше збереження шлюбу. Кожен із подружжя має різні погляди на життя та сімейні цінності. Вказувала, що втратила до відповідача почуття любові та довіри. Фактично, сімейно-шлюбні стосунки між сторонами відсутні. Налагоджувати сімейні стосунки наміру не має та не має бажання у подальшому перебувати з відповідачем у шлюбі.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 2 липня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 25 березня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 422 розірвано.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник ОСОБА_1 - адвокат Спегін В.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити мотивувальну частину рішення, а саме: речення перше абзацу вісімнадцятого мотивувальної частини рішення суду, викладеного на другій сторінці рішення суду змінити та викласти в наступній редакції: «Судом встановлено, що сторони з січня 2024 року не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, проживають окремо»; доповнити мотивувальну частину рішення суду абзацом наступного змісту: «Попри розірвання шлюбу, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявні майнові питання, в тому числі щодо поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, які будуть вирішуватися нами окремо в добровільному або судовому порядку». В інший частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що сторони почали проживати окремо з березня 2022 року, оскільки відповідач разом із позивачем та їхнім спільним сином з березня 2022 року разом виїхали з України та разом проживали в Нідерландах. Мали спільне помешкання, в якому проживали разом із сином, підтримували сімейно-шлюбні стосунки, вели спільне господарство і побут, мали спільний бюджет. І тільки з січня 2024 року апелянт та позивач перестали проживати разом, оскільки позивач разом із сином поїхала з Нідерландів в Україну.

Вказує, що спільне проживання за період 2022-2023 років підтверджується, зокрема договором на користування, укладеним 1 квітня 2023 року між Публічно-правовою корпорацією муніципалітет Лейердорп, з однієї сторони, ОСОБА_1 (апелянтом) з другої сторони, та ОСОБА_2 (позивачем) з третьої сторони, щодо користування квартирою АДРЕСА_1 у притулку протягом 6 місяців.

Звертає увагу, що апелянт незважаючи на подання ним заяви про визнання позову, погоджувався з позовними вимогами про розірвання шлюбу. Проте, не погоджується з неправдивими твердженнями позивача, що не відповідають дійсності. Апелянт виявив таку невідповідність лише ознайомившись з текстом рішення суду, проте не виявив її ознайомившись з позовною заявою, оскільки всю свою увагу направив на намагання зберегти шлюб та сім`ю.

Також звертає увагу, що представником апелянта у своїй заяві від 2 липня 2024 року також було зазначено, що відповідач (апелянт) наголошує та бажає відобразити це в рішенні суду, що попри розірвання шлюбу, між відповідачем, ОСОБА_1 та позивачкою, ОСОБА_2 , між ними наявні майнові питання, в тому числі щодо поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, які будуть вирішуватися сторонами окремо в добровільному або судовому порядку, проте вказане положення не знайшло свого відображення в рішенні суду, хоча це впливає на подальше вирішення взаємовідносин між сторонами, і чим порушує права апелянта.

4 вересня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача ОСОБА_4 , в якому вона просить вирішити апеляційну скаргу на розсуд суду.

Вказує, що основним питання у вирішенні даної справи для позивача було розірвання шлюбу та для неї немає значення, з якої саме дати судом буде вказано про припинення фактично шлюбних відносин.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Спегін В.В. просив змінити мотивувальну частину рішення, а саме: речення перше абзацу вісімнадцятого мотивувальної частини рішення суду, викладеного на другій сторінці рішення суду змінити та викласти в наступній редакції: «Судом встановлено, що сторони з січня 2024 року не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, проживають окремо»; доповнити мотивувальну частину рішення суду абзацом наступного змісту: «Попри розірвання шлюбу, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявні майнові питання, в тому числі щодо поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, які будуть вирішуватися нами окремо в добровільному або судовому порядку». В інший частині рішення залишити без змін.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу представника ОСОБА_5 , що підтверджується звітом про доставку поштової кореспонденції суду (а.с.136,139). Клопотання про відкладення розгляду справи до Київського апеляційного суду не надходили.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, зважаючи на наданий судом подружжю строк для примирення, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, відтак збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 25 березня 2016 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 422.

Сторони від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 36 та ст. 51 Сімейного кодексу України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

За правилом ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

У відповідності до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно із положеннями ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції було встановлено та не заперечується сторонами, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, проживають окремо.

В наданий судом першої інстанції строк на примирення подружжя не примирилось, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про розірвання шлюбу між сторонами.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо розірвання шлюбу.

В той же час, як вбачається із рішення суду, судом були зроблені висновки, які ґрунтуються на обставинах, які були зазначені у позові щодо часу припинення шлюбних відносин, та які при зверненні до суду із апеляційною скаргою просить змінити відповідач, в цілому не заперечуючи проти задоволення позову про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, звертаючись до суду із апеляційною скаргою сторона відповідача просить змінити мотивувальну частину рішення, а саме: речення перше абзацу вісімнадцятого мотивувальної частини рішення суду, викладеного на другій сторінці рішення суду змінити та викласти в наступній редакції: «Судом встановлено, що сторони з січня 2024 року не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, проживають окремо»; доповнити мотивувальну частину рішення суду абзацом наступного змісту: «Попри розірвання шлюбу, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявні майнові питання, в тому числі щодо поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, які будуть вирішуватися нами окремо в добровільному або судовому порядку». В інший частині рішення залишити без змін.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вимог апеляційної скарги сторони відповідача колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині змінити мотивувальної частини рішення підлягають частковому задоволенню.

Так, як вбачається із матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом про розірвання шлюбу, позивачкою ОСОБА_2 не було заявлено вимог про встановлення часу припинення шлюбних стосунків, ведення спільного господарства, відсутності спільного бюджету та окремого проживання. Суд першої інстанції встановивши, що сторони з березня 2022 року не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, проживають окремо послався на обставини, викладені позивачкою у тексті позовної заяви.

Таким чином, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 2 липня 2024 року підлягає зміні, шляхом виключення з мотивувальної частини рішення обставини щодо часу припинення шлюбних стосунків, ведення спільного господарства, відсутності спільного бюджету та окремого проживання, які є предметом перевірки та встановлення лише за наявності таких вимог. У позові позивачка не просила встановити такий факт.

Вимоги апеляційної скарги щодо зміни рішення та викладення мотивувальної частини рішення шляхом встановлення, що сторони саме з січня 2024 року не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, проживають окремо» не підлягають задоволенню, оскільки як зазначено вище, такі обставини не підлягають встановленню у вказаному рішенні, оскільки не відносяться до предмета спору.

Також колегія апеляційного суду не погоджується із доводами апеляційної скарги щодо доповнення мотивувальної частини рішення суду абзацом наступного змісту: «Попри розірвання шлюбу, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявні майнові питання, в тому числі щодо поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, які будуть вирішуватися нами окремо в добровільному або судовому порядку», оскільки зазначення таких обставин є правом суду, а не його обов`язком.

Таким чином, наведені заявником в апеляційній скарзі доводи частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення в цілому є правильним, однак його слід змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення обставини щодо часу припинення шлюбних стосунків, ведення спільного господарства, відсутності спільного бюджету та окремого проживання, а в решті його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 2 липня 2024 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення обставини щодо часу припинення шлюбних стосунків, ведення спільного господарства, відсутності спільного бюджету та окремого проживання.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 1 листопада 2024 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба