Справа № 464/6605/24
пр.№ 2/464/1990/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.12.2024 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Горбань О.Ю.

секретаря судових засідань Баурова Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку суброгації, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 30185 грн 22 коп. та судових витрат.

Обґрунтовує позов тим, що 31 серпня 2022 року о 10.30 год. у м. Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Ford» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Nissan» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено транспортний засіб «Ford» державний номерний знак НОМЕР_1 . 01 вересня 2022 року власник транспортного засобу «Ford» державний номерний знак НОМЕР_1 звернулась до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку по договору страхування Авто КАСКО №АЕ.004493. Позивач на підставі страхового акту №21310/1, враховуючи ремонтну калькуляцію №21310 від 13.09.2022, здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 30 185 (тридцять тисяч сто вісімдесят п`ять) грн 22 коп. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність поліс відповідача не діяв, тобто строк дії такого закінчився 30.08.2022, а ДТП сталася о 10:30 31.08.20222. Отже, на час дорожньо-транспортної пригоди поліс №210817207 не діяв та цивільно правова відповідальність відповідача не була застрахована. Тому просить стягнути з відповідача, як особи відповідальної за завданий збиток за договором добровільного страхування наземного транспорту № АЕ.004493, відшкодування в розмірі 30185 грн 22 коп., а також відшкодувати судові витрати в сумі 3028 грн.

Ухвалою від 30.09.2024 прийнято до розгляду позов і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Від відповідача 29.10.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечує вимоги позивача. Зазначає, що дійсно 31.08.2022 відбулась ДТП, проте не з її вини. Оскільки в її автомобілі не було жодних пошкоджень, вона погодилась на пропозицію водія ОСОБА_2 про складання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу), у якому зазначалося, що вона винувата у вчиненні ДТП. Стверджує, що підпис в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду, де вона визнана винуватою у вчиненні ДТП, не належить їй, а тому таке повідомлення не є належним доказом. Просить в позові відмовити, а розгляд справи проводити у її відсутності.

Від представника позивача - адвоката Горячева А.В. на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, просить його задовольнити.

Від представника відповідача адвоката Чайки Ю.Т. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника, просять в позовних вимогах відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що 31 серпня 2022 pоку на перехресті вул.Луганська-просп.Червоної Калини м.Львові, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Ford» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Nissan» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, така сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху. У цьому повідомленні відповідач свою вину визнала.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено транспортний засіб «Ford» державний номерний знак НОМЕР_1 , який застрахований на підставі договору добровільного страхування.

01 вересня 2022 року власник транспортного засобу «Ford» державний номерний знак НОМЕР_1 звернулась до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку по договору страхування Авто КАСКО №АЕ.004493.

Позивач на підставі страхового акту №21310/1, враховуючи ремонтну калькуляцію №21310 від 13.09.2022, позивач здійснив потерпілій виплату страхового відшкодування в розмірі 30 185 грн 22 коп., які складаються з: 28 837 грн 09 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №00082535 від 15.09.2022; 1 348 грн 13 коп., згідно акту взаємозаліку на недотриману страхову премію.

Відповідно до відомостей з реєстру Моторно (транспортного) страхового бюро України, на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу «Nissan» державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Арсенал Страхування» згідно Полісу №ЕР.210817207. ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулась до ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» з вимогою в порядку суброгації №26944/21310/1 від 04.05.2023. З листа №/к/у від 16.05.2023 вбачається, що станом на момент дорожньо-транспортної пригоди поліс відповідача не діяв.

Отже, на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно правова відповідальність водія транспортного засобу «Nissan» державний номерний знак НОМЕР_2 не була застрахована.

17 липня 2024 року позивачем на адресу відповідача направлена претензія щодо відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП №2427389 від 17.07.2024. Однак жодних дій спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку з боку відповідача здійснено не було.

Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій визначеній у договорі особі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Так, згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора, а саме: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом враховано, що на момент звернення до суду із даним позовом позивач здійснив оплату за ремонт пошкодженого транспортного засобу «Ford» державний номерний знак НОМЕР_1 , а також те, що за результатами ремонтної калькуляції встановлено розмір заподіяної шкоди, що є письмовим допустимим доказом по справі (ч.2 ст.57, ст.59 ЦК України), яка і підлягає до відшкодування внаслідок ДТП.

Вирішуючи питання щодо достатності матеріалів і документів для ухвалення відповідного судового рішення, суд враховує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у визначених процесуальним законодавством випадках.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Покликання відповідача на недобросовісні дії водія ОСОБА_2 , про те, що не підписувала повідомлення про ДТП, а також те, що повідомлення про ДТП є неналежним та недопустимим доказом, не беруться судом до уваги, оскільки такі спрямовані на уникнення відповідальності за заподіяну майнову шкоду і не можуть бути підставою для відмови у позові.

Приписами частини першої статті 106 ЦПК України визначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Всупереч обов`язку доказування відповідачем не надано суду жодних висновків експерта чи інших доказів, які б стверджували її позицію, тому до її доводів суд відноситься критично, тоді як надані позивачем на підтвердження позовних вимог письмові докази відповідають вимогам визначеним статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України.

Враховуючи те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_1 , ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснило відшкодування виплати потерпілій стороні у ДТП особі за страховика винної особи, а тому суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування. Відтак, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 3028 грн.

На підставі ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.993 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 12, 81, 82, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» матеріальну шкоду в розмірі 30185,22 грн, судові витрати в розмірі 3028 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», адреса: м.Київ, вул.Січових Стрільців, 40, код 20782312.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 03.12.2024.

Суддя О.Ю.Горбань