ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 жовтня 2024 року

м.Харків

справа № 639/4912/20

провадження № 22-ц/818/2498/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2024 року, ухвалене суддею Барковою Н.В.,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просила стягнути з ТОВ СК «Альфа-Гарант» на її користь грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн., стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 44 433,74 грн., з яких: матеріальна шкода 41 569,37 грн., 3 % річних 1 517,53 грн., інфляційні втрати 1 346,84 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 100 000 гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 41569 гривень 37 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 а відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень 00 копійок. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант`на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1027 гривень 25 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 478 (чотириста сімдесят вісім) гривень 54 копійки. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 26 258 (двадцять шість тисяч двісті п`ятдесят вісім) гривень 70 копійок.

В апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд не взяв до уваги, що позивач у визначений законом строк не зверталась до страхової компанії із заявою про виплату страхової суми. Вважає, що право позивача не є безумовним, а кореспондується з його обов`язком подачі відповідної заяви. Позивач не надав доказів, що на момент настання ДТП та після нього, не було можливості дізнатися про наявність у відповідача полісу страхування, який є в загальному доступі. Через неналежне повідомлення страховика, останній не міг перевірити автомобіль у тому стані, який в нього був та оцінити ступінь пошкодження. Крім того витрати на правничу допомогу є завищеними та не відповідають критерію розумності.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Оскільки рішення суду в частині вимог до ОСОБА_2 не оскаржується, то в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 17.08.2019 року в результаті ДТП, що сталося з вини відповідача ОСОБА_2 , власниці автомобілю «AlfaRomeo», д.н.з. НОМЕР_1 - позивачу ОСОБА_1 завдана матеріальна шкода, яка знаходиться в причинному зв`язую з діями ОСОБА_2 , в загальному розмірі 141 569,37 грн.. Зазначена сума підтверджується висновком експерта і не спростована відповідачами. Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «Альфа-Гарант», відповідно до Полісу №АО/5943483, суд на підставі наведених вище норм закону, вважає, що саме ТДВ «Альфа-Гарант» відповідно до договору страхування має відшкодувати 100 000,00 грн. позивачу ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 відшкодувати позивачу різницю між страховою виплатою та розміром фактичного заподіяння шкоди в сумі 41 569,37 грн. Оскільки позивачу ОСОБА_1 була спричинена моральна шкода, враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань позивача, виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважав за необхідне стягнути 5000,00 грн з винуватця ДТП. Вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають, оскільки вони суперечать сутності ст. 625 ЦК України. Також судом вирішено питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що 17.08.2019 року близько 14:45 год. поблизу будинку АДРЕСА_1 сталося зіткнення автомобілів «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , «Alfa Romeo», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 .

За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження №0001213 від 18.08.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 27.02.2020 року слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області Волковим І.К. винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з тим, що в діях водія ОСОБА_2 відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.46-50).

Під час кримінального провадження було проведено судову автотехнічну експертизу №20823/26611, висновком якої від 18.12.2019 року, зокрема, встановлено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Daewoo Lanos» ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.13.1 ПДР України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (30-39).

Висновком автотоварознавчої експертизи № 20822 від 29.11.2019 року, яка також проведена в процесі кримінального провадження, встановлено, що величина матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Alfa Romeo», д.н.з. НОМЕР_1 в результаті ДТП станом на 17.08.2019 року складає 141569, 37 грн. (а.с.6-29).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля «Alfa Romeo», д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 з 27.07.2018 року (а.с.45).

Постановою Харківського Апеляційного суду від 09.07.2020 року провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених частиною 5 статті 38 КУпАП. Даною постановою, зокрема, встановлено, що 13 березня 2020 року працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 281356 стосовно ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП, внаслідок порушення ним пункту 13.1. ПДР України, з якого вбачається, що 17 серпня 2019 року о 14 годині 45 хвилин в м.Харків навпроти проїзду Магістрального в районі буд. № 1, керуючи автомобілем Daewoo, д.н.з. НОМЕР_2 , не обрав безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Аlfa Romeo, д.н.з. НОМЕР_4 , який зіткнувся з автомобілем Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_3 , від чого автомобілі отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальної шкоди (а.с. 40-44).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», що підтверджується копією полісу № АО/5943483, який діяв з 12.06.2019 року по 11.06.2020 року. Вказаним полісом передбачено, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, складає 100000,00 грн. Франшиза 2000,00 грн (а.с.91-92, 144-149).

Звертаючись до суду із позовом, позивач просила стягнути матеріальну шкоду спричинену внаслідок ДТП зі страховика в сумі страхового ліміту, а з відповідача різницю між страховим лімітом та фактично спричиненою шкодою, при цьому зауважила, що саме їй належить право вибору способу захисту порушеного права, тому вона обрала судовий спосіб захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу(далі -ЦК) України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. І статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають - докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону № 85/96-ВР в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IVу разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону № 1961-IV, можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, провадження № 14-176цс18.

Щодо доводів апеляційної скарги, про те, що позивачка не зверталась до страхової компанії із відповідною заявою про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою, тому сума страхового відшкодування взагалі не підлягає сплаті, судова колегія зазначає наступне.

06.08.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до страховика (страхової компанії) щодо відшкодування шкоди спричиненої ДТП, яка мала місце 17.08.2019 року, тобто в межах річного строку, при цьому з відповідною заявою в позасудовому порядку до страховика не зверталась.

Судова колегія зазначає, що позивачка звернулась до суду в межах визначеного законом строку, тобто обрала судовий захист, хоча і не зверталась до страховика із заявою про врегулювання питання в досудовому порядку. Підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із пропуском строку на звернення до страхової компанії, не вбачається.

Зазначене узгоджується з висновками викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20.

При цьому обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ОСОБА_5 застрахована у АТ «СК «Альфа Гарант», що підтверджується копією полісу №АО / 5943483 від 12.06.2019 (а.с.144).

Доводи апелянта про те, що сума страхового відшкодування взагалі не підлягає сплаті на користь позивачки спростовуються наявними у справі доказами.

Розмір страхового ліміту встановлений 100000,00 грн., розмір франшизи 2000,00 грн.

Відповідальність в межах страхового ліміту несе страховик.

Проте сума страхового відшкодування зменшується на розмір франшизи.

Таким чином з ТДВ «СК Альфа Гарант» стягненню підлягає 98000,00 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди спричиненої позивачу внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (абзац перший пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі також - Закон № 1961-IV)).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

Франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (частина вісімнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (пункт 12.1 статті 12 Закону№ 1961-IV).

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6 статті 36 Закону № 1961-IV).

З огляду на зміст цих приписів у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, якщо сторони її передбачили у відповідному договорі. Суму франшизи потерпілому має компенсувати страхувальник або інша особа, відповідальна за завдані збитки.

Поняття «франшиза» міститься в статті 9 Закону України «Про страхування», відповідно до якої франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

У ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування має бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки (п. 36.6 ст. 36 Закону).

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 (провадження № 12-12гс21).

За таких обставин, оскільки позивачкою таких вимог не було заявлено в суді першої інстанції, колегія суддів позбавлена можливості вирішити питання щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизи у розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до пункту 2частини 1статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру страхового відшкодування, що підлягає стягненню.

Згідно з ч. 1 ст. 141, п. «в» ч. 1 ст. 382 ЦПК України судовий збір сплачений сторонами підлягає перерозподілу.

Згідно ст. 141 ЦПК України встановлено, що покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За подання позовної заяви з Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 1027,26 грн. за подання апеляційної скарги з ОСОБА_1 підлягає стягненню 49,56 грн, керуючись положення ст. 141 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне здійснити взаємозалік та стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 977,70 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, ст.374, ст.376, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2024 року в частині позовних вимог до Страхової компанії «Альфа-Гарант» змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Страхової компанії «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 98 000 гривень 00 копійок.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог до Страхової компанії «Альфа-Гарант» відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 977,70 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина