Головуючий у суді першої інстанції Н.О. Петренко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

04 грудня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання: Комар Л.А.

сторони:

позивач Комунальне підприємство «Керуюча компанія з

обслуговування житлового фонду Святошинського району м.

Києва»

позивач Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та

обслуговування житлового фонду в Святошинському районі

м. Києва»

відповідач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3

нарішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 червня 2024 року, ухваленеу складі судді Петренко Н.О. в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

У грудні 2023 року позивачі звернувся до суду із вказаним позовом та просили стягнути з відповідачів на користь КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» заборгованість за спожиті послуги за період 01.01.2011 по 28.02.2015р. у сумі 98 116,71 грн. (з них основна сума боргу за період 01.01.2011 по 28.02.2015р. складає 38 575,59 грн., інфляційні нарахування складають 48 282,86 грн., 3% річних складає 11 258,26 грн.); стягнути на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» заборгованість за спожиті послуги за період з 01.03.2015р. по 30.09.2023 у розмірі 40 654,84 грн. (з них основна сума заборгованості 31 974,11 грн.; інфляційні нарахування складають 6 491,65 грн.; 3 % річних складає 2 189,08 грн.); стягнути судові витрати на користь КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» у розмірі 1 897,69 грн. та стягнути судові витрати на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» у розмірі 786,31 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» створене на підставі рішення Святошинської районної у місті Києві ради від 24.04.2008 року № 212 «Про удосконалення комунальних підприємств та реорганізацію КП «Галагани», відповідно до статуту якого предметом діяльності цього підприємства є управління та обслуговування жилого та нежилого фонду, прибудинкових територій, виконання комплексу послуг із забезпечення функціонування жилого та нежилого нерухомого майна в установленому порядку.

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» створене на підставі рішення Київської міської ради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва, відповідно до статуту якого предметом діяльності цього підприємства є утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності міста Києва, на договірних засадах у встановленому законом порядку; надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг, виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фонду, укладання договорів на надання житлово-комунальних послуг, контроль за виконанням умов договорів у встановленому порядку.

13.11.2015 між Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» та Комунальним концерном «Центр комунального сервісу», укладено Договір доручення № 34/дор., відповідно до якого довіритель доручає, а повірений приймає на себе зобов`язання представляти інтереси довірителя та вживати від його імені заходи, спрямовані на погашення заборгованості боржників перед довірителем в судовому порядку, в тому числі здійснювати представництво, захист законних прав та охоронюваних законом інтересів довірителя перед його боржниками з правами відповідного учасника процесу.

Позивачі зазначають, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , площею 66,71 кв.м, який проживає і користується послугами, що надавалися/надаються позивачами.

Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги заборгованість відповідача перед КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» за період 01.01.2011 року по 28.02.2015 року складає 98 116, 71 грн., з них основна сума заборгованості 38 575, 59 грн., інфляційні нарахування складають 48 282,86 грн.; 3% річних складають 11 258,36 грн.

Заборгованість перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» за період з 01.03.2015 року по 30.09.2023 року складає 40 654,84 грн., з яких, основна сума заборгованості 31 974,11 грн., інфляційні нарахування складають 6 491,65 грн., 3 % річних складають 2 189,08 грн. Просили стягнути вказаний розмір заборгованості та судові витрати.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.02.2024 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 червня 2024 року позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» заборгованість за спожиті послуги за період з 01.01.2021 по 01.10.2023 - основний борг у розмірі 38 575,59 грн., інфляційні втрати 4 908,09 грн., 3% річних у розмірі 1 344,36 грн., а всього стягнуто 44 828,04 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» судовий збір по 262,10 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що позивач звернувшись з позовом до суду пропустив позовну давність, окрім того і відсутні підстави для стягнення заборгованості.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що у справі немає жодного доказу, який підтверджував би, що позивач має ресурси і можливість надавати послуги, що комунальні послуги надавалися саме ОСОБА_3 та відповідно є належним позивачем за даним позовом.

Позивачі своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Представники Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином.

Відповідач ОСОБА_3 , в судовому засіданні подану апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з викладених підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Приходько А.С. апеляційну скаргу подану ОСОБА_3 підтримав, просив задовольнити, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 червня 2024 року скасувати, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, відповідач ОСОБА_1 свого представника на розгляд справи в суді апеляційної інстанції не уповноважував. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від відповідачів не надходило.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності представників позивачів та відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_2 , - адвоката Приходько А.С. перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Вирішуючи спір у даній справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, однак взяв до уваги подані заяви відповідачів про застосування позовної давності та частково задовільнив позов, стягнувши на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» заборгованість за період з 01.01.2021 по 01.10.2023, а саме основний борг у розмірі 38 575,59 грн. та інфляційні витрати 4 908,09 грн., 3 % річних у розмірі 1 344,36 грн.

З таким висновком суду, суд апеляційної інстанції в повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.

Як вбачається з позовної заяви, спір між сторонами виник з приводу наявності підстав для сплати відповідачами заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядка і правил.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги, зокрема, поділяються на послуги з утримання будинків і прибудинкової території (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи; третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Управитель зобов`язаний вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів (пункт 4 частини другої статті 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник (споживач) зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

У рішенні Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 зроблено правовий висновок щодо застосування положень пункту 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносно відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг та роз`яснено, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати за надані послуги.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, він є незмінним.

Відповідно до інформаційної довідки КП КМР «Київське БТІ» КВ -2018 № 190 від 05.01.2018 з даними реєстрових книг бюро, кв. АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 18 від 20.11.1999р. № 4-6985.

Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг.

Однак відповідачі неналежним чином виконували обов`язок щодо оплати наданих житлово-комунальних послуг, в зв`язку з чим виникла заборгованість.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункт 45)).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15).

Згідно розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги заборгованість відповідачів перед КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» за період 01.01.2011 року по 28.02.2015 року складає 98 116, 71 грн., з них основна сума заборгованості 38 575, 59 грн., інфляційні нарахування складають 48 282,86 грн.; 3% річних складають 11 258,36 грн. та заборгованість перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва заборгованість за спожиті послуги за період з 01.03.2015 по 30.09.2023, що складає 40 654,84 грн., інфляційні нарахування складають 6 491,65 грн.; 3% річних складають 2 189,08 грн.

Апелянтом заперечується факт надання житлово-комунальних послуг позивачами, однак колегія суддів із таким твердженням апелянта погодитися не може з огляду на наступне.

Відповідно до принципу змагальності цивільного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Крім того, належних і допустимих доказів того, що відповідач не користується послугами позивача, або ним було укладено договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій із будь-якою іншою організацією, апелянтом не подано як до суду першої інстанції, так і не додано таких доказів і до апеляційної скарги.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеєр Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands») від 27.10.93, заява №14448/88, §33).

Створення рівних можливостей учасникам процесу в доступі до суду та до реалізації та захисту їхніх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

За таких обставин, відповідачі зобов`язані сплачувати вартість послуг, які надавалися КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва», КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», отже позовні вимоги є цілком обґрунтованими та доведеними.

Відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до суду першої інстанції подано заяви про застосування позовної давності (а.с. 63, 75).

Судом взято до уваги заяви відповідачів та стягнуто заборгованість в межах позовної давності.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1,5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частині 1 статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).

Враховуючи, що позивачі просили стягнути з відповідачів заборгованість за спожиті послуги за період з 01.01.2011 по 28.02.2015 та за період з 01.03.2015 по 01.10.2023, а з позовом звернулися 21.12.2023, отже суд дійшов вірного висновку, що заборгованість підлягає стягненню на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» за період з 01.01.2021 по 01.10.2023, однак на думку колегії суддів суд невірно визначив суму заборгованості, що підлягає до стягнення. Суд першої інстанції виходив з загальної суми боргу по сплаті вартості комунальних послуг в межах позовної давності - 38 575,59 грн., що є помилковим.

Так, як вбачається з розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги наданого позивачем (а.с.38) загальний борг становить 31 974,11 грн., отже враховуючи позовну давність від загальної суми боргу слід відняти заборгованість станом на 01.12.2020 (31 974,11 - 19 659,02 =12 315,09), відповідно інфляційні втрати будуть складати суму 3 071,07 грн., та три проценти річних 832,36 грн. (а.с. 33-39).

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни рішення суду першої інстанції ухваленого щодо відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_3 не наділений повноваженнями діяти від імені зазначених відповідачів, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рішення суду не оскаржують. За таких обставин, суд за апеляційною скаргою ОСОБА_3 не переглядає рішення по суті спору, ухвалене судом щодо відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а переглядає рішення, ухвалене судом першої інстанції щодо відповідача ОСОБА_3 .

Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема: з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну рішення суду та зменшення стягнутої заборгованості, то підлягають зменшенню також і судові витрати по сплаті судового збору стягнуті за розгляд справи судом першої інстанції з 262,10 до 94,83 грн. (262,10х16218,52/44 828,04).

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 752,73 грн., відшкодування витрат понесених ним у зв`язку з подачею апеляційної скарги (1179,45х16218,52/44828,04=426,72, 1179,45-426,72=752,73).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 червня 2024 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» заборгованості за спожиті послуги за період з 01.01.2021 по 01.10.2023 та в частині стягнення з ОСОБА_3 судового збору змінити, зменшити стягнутий основний борг з 38 575,59 грн. до 12 315,09 грн., інфляційні втрати з 4 908,09 грн., до 3 071,07 грн., три проценти річних з 1 344, 36 грн., до 832,36 грн., зменшивши загально стягнуту з ОСОБА_3 суму заборгованості з 44 828,04 грн. до 16 218,52 грн., зменшити стягнутий судовий збір з 262,10 грн. до 94,83 грн.

Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» на користь ОСОБА_3 судві витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 752,73 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 19 грудня 2024 року.

Судді

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О. І. Шкоріна