ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 грудня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 735/1049/24

Головуючий у першій інстанції - Балаба О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1625/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2024 року (місце ухвалення - смт Короп) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки на період навчання,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Зощенко В.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки на період навчання. В обгрунтування позову посилався на те, що позивачка проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Вказує, що на даний час позивачка є студенткою Київського фахового коледжу туризму та готельного господарства, термін навчання з 01.09.2023 по 30.07.2027.

За доводами позову, мати позивачки не працює, тому не має можливості надавати дочці допомогу, а відповідач працює, отримує заробітну плату і має можливість надавати фінансову допомогу.

Посилаючись на положення ст. 182, 199, 200 СК України у позові представник ОСОБА_1 - адвокат Зощенко В.В. просить стягнути з ОСОБА_2 на користь та на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення позивачкою віку 23 років, або до моменту закінчення нею навчання.

У вересні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Зощенко В.В. подав заяву зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на користь та на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу) (а.с. 37).

Рішенням Коропського районного суду від 23.09.2024 позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29.07.2024 і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 річного віку.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

При ухваленні рішення судом враховано положення СК України у відповідності із яким, правове зобов`язання по утриманню повнолітніх дітей, які продовжують навчання покладено в рівній мірі на обох батьків, батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дітей, які навчаються, за умови, що вони можуть надавати таку допомогу, а повнолітня дитина потребує допомоги у зв`язку із навчанням.

Також з урахуванням положень ст. 182 СК України суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) останнього, оскільки саме такий розмір аліментів, з урахуванням встановлених обставин, фінансової спроможності відповідача останній може сплачувати на користь позивачки.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Коропського районного суду від 23.09.2024 і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

За доводами апеляційної скарги рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, внаслідок недослідження та неоцінки поданих доказів та ігнорування поданих клопотань у витребуванні доказів та залученні свідків.

В обґрунтування доводів скарги, заявник посилається, що судом першої інстанції не було розглянуто та повністю проігноровано подане клопотання про витребування у позивача доказів про її доходи та витрати, доказів проживання в гуртожитку, про залучення її у якості свідка, оскільки позивач не надала жодного доказу понесених витрат в зв`язку з навчанням та приховала інформацію про свої доходи (стипендію, заробітну плату) та доходи своєї матері (заробітну плату).

Вказує, що судом першої інстанції також не було розглянуто та проігноровано подане клопотання про витребування доказів про доходи другого з батьків - матері позивачки та залучення її у якості свідка, оскільки позивачка у позові зазначила завідомо недостовірні дані про працевлаштування та доходи своєї матері (заробітну плату), а вказані обставини мають велике значення для повного та об`єктивного розгляду справи.

За доводами скарги, всупереч положенням ст. 83 ЦПК України судом першої інстанції необгрунтовано відмовлено у прийнятті доказів хвороби та утримання цивільної дружини, які він хотів долучити до справи на початку судового засідання.

Як зазначає заявник, суд не встановив та не надав належної оцінки поданим доказам, а саме запереченню та викладеним обставинам і порушив вимоги ст. 199 СК, оскільки ні в рішенні суду, ні в позові, ні в матеріалах справи не наведено жодної обставини, пояснення та не подано доказів того, що донька потребує такої допомоги у зв`язку з навчанням, зокрема при призначенні і визначенні розміру аліментів враховується вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем її знаходження і т.д.

Крім того, заявник посилається, що представник позивача в позові вказав, що позивач проживає разом з матір`ю в АДРЕСА_1 , тоді як вона проживає та навчається в м. Києві в гуртожитку при коледжі, а також не надано суду доказів того, що донька проживає у даний час разом із матір`ю, а також не надала підтвердження потреби в утриманні, витрат на навчання та в чому воно полягає, а також доказів самоусунення відповідача від обов`язку здійснювати утримання доньки.

За твердженнями заявника, при поданні позову його донька надала довідку Київського фахового коледжу туризму та готельного господарства про навчання, в якій зазначено, що вона навчається за рахунок бюджетних коштів, проте не надала довідки про свої доходи, оскільки навчання на бюджеті передбачає собою отримання стипендії, про що позивач свідомо не зазначила, а також не надано відомостей про графік навчання позивачки, оскільки у вільний час вона може мати змогу підробляти і частково забезпечувати себе.

Посилається, що при спілкуванні з донькою йому стало відомо, що вона проживає в гуртожитку коледжу, навчається на дистанційній формі навчання у зв`язку з військовим станом, працює в м. Києві неофіційно та отримує щомісяця заробітну плату у розмірі від 15000 до 18000 грн, що значно перевищує його доходи, тому вважає, що позовні вимоги і рішення суду в частині обгрунтованості позовних вимог ґрунтуються на недостовірній інформації, відсутності належних доказів та припущенні в порушення вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Крім того, у скарзі заявник посилається також, що на даний час він не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, оскільки останніми роками тяжко хворіє і перебуває на «Д» нагляді в Коропській центральній лікарні, визнаний непридатним і виключений з військового обліку за станом здоров`я, тому потребує постійного лікування (два рази на рік стаціонарного лікування) і на придбання ліків на один період стаціонарного лікування він витрачає більш ніж свій заробіток (7000 - 8000 грн), а також щомісячно він має витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем проживання, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни, що також повинно враховуватися при розгляді справи про стягнення аліментів.

Також заявник вказує, що проживає у фактичних шлюбних відносинах з цивільною дружиною, з якою він утримує і цивільну дружину, а його дохід офіційно становить 8000 грн, тому враховуючи його стан здоров`я і витрати на лікування, склад сім`ї, його дохід повністю витрачається на щоденні потреби, враховуючи комунальні платежі, утримання дружини, допомогу матері пенсіонеру, купівлю найнеобхіднішого одягу, продуктів, медикаментів, проїзд до місця роботи.

Тому вважає, що не має можливості сплачувати аліменти, оскільки його доходу не вистачає навіть на першочергові потреби, у нього відсутні заощадження, будь-які інші цінності, банківські вклади, автомобіль, жодних придбань на суму, яка б перевищувала десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, він не здійснював.

Крім того, заяник стверджує, що судом не надано належної оцінки вказаним ним обставинам про те, що в позовній заяві про стягнення аліментів та судовій повістці про виклик до суду невірно вказано прізвище відповідача та позивача, але всупереч положень ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суд розглянув справу та виніс рішення, вказуючи прізвище сторін інше ніж заявлене в позові.

Заявник вважає, що вимога позивача про стягнення аліментів на її утримання на період навчання не доведена жодними належними доказами, що донька потребує такої допомоги, не навела розміру своїх доходів та доходів матері, які можуть значно перевищувати його доходи, а також не надано доказів того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду учасниками справи подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Риботинської сільської ради Корюківського району Чернеігівської області (а.с. 13).

З Витягу з реєстру територіальної громади від 25.07.2024 убачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Згідно довідки в.о. директора Київського фахового коледжу туризму та готельного господарства Міністерства освіти і науки України № 45 від 11.07.2024 ОСОБА_1 дійсно є студенткою 1-го курсу денної форми навчання, спеціальність «Туризм і рекреація», Київського фахового коледжу туризму та готельного господарства, освітньо-професійний ступінь «Бакалавр». Термін навчання з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2027 року. Оплата за навчання здійснюється за рахунок державних (бюджетних) коштів (а.с. 15).

Звертючись до суду з позовом, позивачка посилалась на те, що її мати не працює, тому не має можливості надавати дочці допомогу, а відповідач працює, отримує заробітну плату і має можливість надавати фінансову допомогу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, судом першої інстанції враховано положення СК України у відповідності із яким, правове зобов`язання по утриманню повнолітніх дітей, які продовжують навчання покладено в рівній мірі на обох батьків, батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дітей, які навчаються, за умови, що вони можуть надавати таку допомогу, а повнолітня дитина потребує допомоги у зв`язку із навчанням.

Також з урахуванням положень ст. 182 СК України суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) останнього, оскільки саме такий розмір аліментів, з урахуванням встановлених обставин, фінансової спроможності відповідача останній може сплачувати на користь позивачки.

З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

За правилами ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 182 СК України встановлені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину) є обов`язковою складовою сукупності юридичних фактів, на підставі яких виникає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.

Верховний Суд у постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 753/20347/20 наголосив, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.

З системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Приписами ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, у повній мірі проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у визначеному судом розмірі.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , яка на день звернення до суду не досягнула 23 років, навчається у Київському фахового коледжі туризму та готельного господарства Міністерства освіти і науки України на денній формі навчання, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги. Відповідач заперечує свій обов`язок щодо утримання доньки, яка продовжує навчання та не погоджується із стягненням з нього аліментів у розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить врахувати, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, оскільки останніми роками тяжко хворіє і перебуває на «Д» нагляді в Коропській центральній лікарні (а.с. 27-32), визнаний непридатним і виключений з військового обліку за станом здоров`я (а.с. 33, 34, тому потребує постійного лікування (два рази на рік стаціонарного лікування) і на придбання ліків на один період стаціонарного лікування він витрачає більш ніж свій заробіток (7000 - 8000 грн) (а.с. 26), а також щомісячно він має витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем проживання, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни, та те, що на його утриманні перебуває цивільна дружина (а.с. 52, 53).

Апеляційний суд враховує, що отримання аліментів повнолітньою дитиною це право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Разом із цим, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог (частина перша статті 81 ЦПК України).

Обов`язок щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання не може покладатися повністю на одного з батьків.

Крім того, апеляційний суд враховує, що в силу положень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.95.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатись після досягнення повноліття виникає незалежно від форми навчання.

Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, колегія суддів апеляційного суду враховуючи, що ОСОБА_1 навчається у навчальному закладі на держзамовленні, її навчальний процес здійснюється дистанційно, а також стан здоров`я та матеріальне становище ОСОБА_2 , рівний обов`язок обох батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, має становити 1/8 частину всіх видів доходу відповідача.

Саме такий розмір аліментів відповідатиме вимогам розумності і справедливості, буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання і, разом із тим, співмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

Крім того, відповідно до статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, не є сталим і може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Необгрунтованими є доводи скарги про неврахування судом положень ст. 182, 200 СК України щодо визначеного судом розміру аліментів, оскільки відповідачем не надано жодних доказів про наявність або відсутність у нього на праві власності рухомого чи нерухомого майна, які, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, мали б ураховуватися при визначенні розміру аліментів.

Під час розгляду даної цивільної справи ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду ОСОБА_2 не надано доказів, які б свідчили про розміри витрат на своє лікування та на лікування цивільної дружини, а також дані про те, чи отримує цивільна дружина відповідача дохід та в якому розмірі, чи перебуває вона на утриманні відповідача.

У справі встановлено та не спростовано матеріалами справи, що відповідач має постійний дохід, а доказів погіршення майнового стану відповідача або відсутність достатнього заробітку суду не надано. Отже, доводи ОСОБА_2 про погіршення матеріального стану та наявність обставин, які унеможливлюють сплату аліментів на користь повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, судом не встановлено.

Судова практика містить висновки про те, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18 та від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20).

Не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги про ненадання стороною позивача доказів щодо працездатності відповідача та розміру його доходу, який дозволив би утримувати себе та повнолітню дочку, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тобто, відповідач протягом розгляду справи, заперечуючи проти позову, не був позбавлений можливості надати належні докази.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості рішення суду є безпідставними, оскільки не спростовують обов`язок батька брати участь у матеріальних витратах на повнолітню дитину, яка потребує такої допомоги.

Не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і доводи скарги про те, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання про витребування у позивача доказів про доходи та витрати, доказів проживання в гуртожитку, про залучення його у якості свідка, а також про витребування доказів про доходи другого з батьків - матері позивачки та залучення її у якості свідка, оскільки ОСОБА_2 не аргументовано необхідність в допиті позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у якості свідків в суді апеляційної інстанції з урахуванням висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні аналогічного клопотання, яке вирішено з дотриманням норм ЦПК України.

Крім того, апеляційний суд враховує, що з огляду на положення ст. 7, 19, 274, 367 ЦПК України оскільки характер спору не вимагає проведення публічного розгляду, фактичні обставини справи вже були встановлені, під час підготовки справи до розгляду не виникло питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

Доводи скарги про те, що позивачка працює неофіційно та отримує дохід значно більше, ніж заявник, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження зазначених доводів всупереч положенням ст. 81 ЦПК України, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Не спростовують правильність висновків суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, і доводи скарги про те, що у позовній заяві про стягнення аліментів та судовій повістці про виклик до суду неправильно вказано прізвище відповідача та позивача, оскільки судом першої інстанції встановлено належним чином анкетні дані сторін по справі, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Твердження заявника у скарзі про те, що позивачкою не наведено жодної обставини, пояснення та не подано доказів того, що вона потребує такої допомоги у зв`язку з навчанням, апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки право на отримання аліментів повнолітньою дитиною, яка продовжує навчання, прямо передбачено положеннями СК України і додаткового встановлення обставин не потребує.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить висновку, що донька відповідача є повнолітньою, продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, беручи до уваги, що відповідач може надавати таку матеріальну допомогу, а також приймаючи до уваги те, що відповідно до ст. 141 СК України, батько та мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, а відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, колегія суддів вважає, що аліменти у розмірі 1/8 частини заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на для дітей відповідного віку будуть достатніми для належного утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, та відповідатимуть реаліям сьогодення.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального, а зводяться лише до переоцінки доказів та неправильного тлумачення заявником норм законодавства.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 02.12.2024.

Головуючий Судді :