Справа № 727/48/24
Провадження № 2-др/727/71/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

( ДОДАТКОВЕ)

02 грудня 2024 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого-судді: Танасійчук Н.М.,

секретаря с/з Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів, розірвання депозитного договору та стягнення депозитних коштів, -

ВСТАНОВИВ:

06.11.2024 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі №727/48/24.

У поданій заяві посилався на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 31.10.2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів, розірвання депозитного договору та стягнення депозитних коштів, позовні вимоги задоволено.

Вказував, що ОСОБА_2 понесла витрати на правову допомогу в розмірі 15000 гривень.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: ордер про надання правової допомоги від 06.04.2023 року, копію договору про надання правової допомоги від 06.04.2023 року, акт виконаних робіт від 05.11.2024 року та прибутковий касовий ордер №44 від 05 листопада 2024 року про отримання від ОСОБА_2 15000 грн.

Просить стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь позивача понесені судові витрати за надану професійну правничу допомогу у сумі 15000 грн. 00 коп.

02 грудня 2024 року представник відповідача ОСОБА_3 надіслав до суду заяву, в якій вказує, що стягнення судових витрат в розмірі, що просить сторона позивача, є неспівмірною складності справи, представником позивача не додано до матеріалів справи акт виконаних робіт, а тому просить відмовити у задоволенні клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу.

Оскільки в судове засідання учасники справи не з`явились, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності учасників справи. У зв`язку із чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши заяву представника позивача, матеріали справи, суд приходить до наступного:

Як встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 31.10.2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму за депозитним вкладом № SAMDN9864 від 05 січня 2011 року в розмірі 40000 (сорок тисяч) EUR (євро). Розірвано Договір про заощадження № SAMDN9864 від 05 січня 2011 року, укладений між ОСОБА_2 , 06 жовтня 1962 року та відповідачем акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк».

У судовому рішенні питання про стягнення судових витрат по справі в частині стягнення витрат на правничу допомогу не вирішувалося.

У відповідності до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 06 квітня 2023 року представництво інтересів ОСОБА_2 здійснювалось адвокатом Усмановим Мурадом Аміровичем, та згідно п.4.1 за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар в розмірі 15 000 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Постановою від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17 Верховний Суд висловив наступну позицію: «Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта».

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Так, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача про ненадання представником позивача акту виконаних робіт, оскільки представник позивача ОСОБА_1 надав акт наданих правничих послуг якими були: аналіз судової практики по цивільних справах про стягнення коштів по депозитних договорах та написання позовної заяви про захист прав споживача, розірвання депозитного договору та стягнення депозитних коштів; представництво інтересів клієнта у Шевченківському районному суді м. Чернівці у цивільній справі № 727/48/24 за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, розірвання депозитного договору та стягнення депозитних коштів; ознайомлення із відзивом та доданими відповідачем матеріалами, вивчення обставин справи та документів, що мають значення для справи, підготовка та направлення до суду відповіді на відзив. На підтвердження понесених витрат надано прибутковий касовий ордер №44 від 05 листопада 2024 року про отримання від ОСОБА_2 15000 грн.

Згідно вимог ч.5 ст.137 ЦПК України у разі дотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №925/1137/19, зроблено висновок, згідно якого: «За умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, не надання іншою стороною доказів невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності, у тому числі спростування правильності відповідних розрахунків, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки мас бути сплачено».

Окрім цього у пунктах 113-117 рішеная ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07.11.2013, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями.

Аналізуючи надані позивачем докази понесених витрат на правову допомогу, суд вважає, що вищезазначені документи не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначених розмірах, вказані представником позивача розміри таких витрат є не доведеними, документально не обґрунтованими, дещо завищеними та не відповідають критерію розумної необхідності таких витрат.

На підставі викладеного, надавши повну та всебічну оцінку обґрунтованості доводів, враховуючи фактичний обсяг наданих адвокатом юридичних послуг, співмірність суми витрат із складністю справи та відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також наявність клопотання про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, суд вважає, що заявлені представником позивача вимоги про стягнення понесених витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню в розмірі 13000 грн.

Керуючись ст.ст. 133, 137,141, 144, 259, 260, 270, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) на користь ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 податковий номер: НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) 13000 грн. 00 коп. понесених витрати на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Танасійчук Н.М.