Провадження №: 4-с/336/52/2024
УХВАЛА

іменем України

31 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого суді Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Нагорних О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду справу ЄУН 336/8979/24 (провадження № 4-с/336/52/2024) за скаргою ОСОБА_1 , стягувач: Акціонерне товариство «Універсал Банк», особа, дії та рішення, якої оскаржуються приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов Кирило Костянтинович,

на дії/бездіяльність приватного виконавця Хохлова Кирила Костянтиновича щодо відкриття виконавчих проваджень (в порядку ст. 447-448 ЦПК України), -

за участі:

приватного виконавця Хохлова К.К.

встановив:

09 вересня 2024 року заявник звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою на дії/бездіяльність приватного виконавця Хохлова Кирила Костянтиновича. ОСОБА_2 у скарзі просив: 1. Визнати дії приватного виконавця Хохлова Кирила Костянтиновича з приводу відкриття виконавчих проваджень № 75931510 та № 75931517 незаконними та такими, що порушують його права; 2. Скасувати постанову приватного виконавця Хохлова Кирила Костянтиновича від 02.09.2024 року про відкриття виконавчого провадження № 75931510 та інші документи винесені ОСОБА_3 в рамках зазначеного виконавчого провадження; 3. Скасувати постанову приватного виконавця Хохлова Кирила Костянтиновича від 02.09.2024 року про відкриття виконавчого провадження № 75931517 та інші документи винесені ОСОБА_3 в рамках зазначеного виконавчого провадження; 4. Зобов`язати приватного виконавця Хохлова Кирила Костянтиновича вжити заходів для поновлення його прав, порушених ним у зв`язку з незаконним відкриттям виконавчих проваджень № 75931510 та № 75931517, в тому числі вжити заходів зі зняття накладеного арешту на нерухоме та рухоме майно, та зняття накладеного арешту на банківські рахунки та грошові кошти; 5. Розглянути справу без його участі та/або участі його представника у встановлені законом строки.

Скарга сформована в системі «Електронний суд».

В обґрунтування скарги заявник зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2024 року у справі № 336/10719/23 позовні вимоги АТ "Універсал Банк" до мене, як до відповідача по справі. задоволено частково, стягнуто з мене заборгованість у розмірі 941,15 грн. та судовий збір у сумі 119,15 грн. Не погоджуючись з рішенням суду, АТ "Універсал Банк" подав до Запорізького апеляційного суду апеляційну скаргу. Постановою Запорізького апеляційного суду від 29.03.2024 року у зазначеній справі визначене рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя скасоване, ухвалене нове рішення, яким з мене стягнуто заборгованість в сумі 21126,96 грн. та судовий збір в сумі 6710 грн. На виконання зазначеної постанови Запорізького апеляційного суду, 19.06.2024 року Шевченківським районним судом було видано відповідні виконавчі листи.

06.09.2024 року йому стало відомо, що на підставі зазначених виконавчих листів, 02.09.2024 року приватним виконавцем округу Запорізької області Хохловим Кирилом Костянтиновичем було відкрито виконавчі провадження № 75931510 та № 75931517, в рамках яких на все рухоме та нерухоме наявне в мене майно накладено арешт, накладено арешт на всі наявні в мене відкриті банківські рахунки та грошові кошти, що там містяться.

Постанови від 02.09.2024 року про відкриття виконавчих проваджень № 75931510 та № 75931517 не отримував, зазначені постанови відсутні в системі "Електронний суд". Із вказаними постановами не погоджується, прошу суд їх скасувати у зв`язку з тим, що згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022 Запорізький район Запорізької області віднесено до території, на якій ведуться (велися) бойові дії, а саме території можливих бойових дій.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» та Постанови КМУ № 1364 від 06.12.2022 «Про деякі питання формування переліку території, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», станом на 02.09.2024 відкриття виконавчого провадження у межах Запорізької територіальної громади, в тому числі м. Запоріжжя заборонено Законом, тому дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчих проваджень за вказаними виконавчими листами є незаконними.

12 вересня 2024 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя вказану скаргу залишено без руху на надано заявнику строк для усунення недоліків.

У встановлений строк заявником недоліки скарги не усунуті.

16 вересня 2024 року ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя клопотання заявника про витребування доказів - залишено без задоволення. Продовжено заявнику строк на усунення недоліків на виконання ухвали суду від 12 вересня 2024 року.

20 вересня 2024 року заявником подано заяву на усунення недоліків до якої додано оскаржувані постанови про відкриття виконавчого провадження від 02 вересня 2024 року, недоліки заявником усунені частково.

20 вересня 2024 року ухвалою судді прийнято скаргу до провадження та призначено справу до розгляду.

27 вересня 2024 року приватний виконавець подав до суду та направив учасникам справи відзив на скаргу. Приватний виконавець вважає, що скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Спеціальним законом, що визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII установлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Основні доводи скаржника ОСОБА_1 зводяться до того, що відповідно до пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають у тимчасовій окупації, оточені (блокувані), відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, а також прилеглих до неї територій. Однак вказані доводи заявника є хибними.

27 вересня 2024 року ОСОБА_4 до суду подав відповідь на відзив, де заявник не погоджується з доводами приватного виконавця та вважає їх необґрунтованим, просить задовольнити скаргу, її розгляд здійснювати за його відсутності. Документи сформовані в системі «Електронний суд» 27 вересня 2024 року.

Заявник в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги належним чином повідомлений, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник стягувача АТ«Універсал Банк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.

Приватний виконавець вважає, що скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, просить відмовити в її задоволенні.

Суд заслухавши приватного виконавця, дослідивши матеріали справи, дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2024 року у справі ЄУН: 336/10719/23 (провадження №: 2/336/560/2024) позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.07.2019 у сумі 941 (дев`ятсот сорок одна) гривня 15 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» судовий збір у сумі 119 (сто дев`ятнадцять) гривень 15 копійок. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Відповідно до постанови Запорізького апеляційного суду від 29 березня 2024 року у справі ЄУН: 336/10719/23 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2024 року скасовано та ухвалено нове про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 05.07.2019 року в сумі 21126,96 гривень (двадцять одна тисяча сто двадцять шість гривень 96 копійок). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір в сумі 6710,00 гривень шість тисяч сімсот десять гривень 00 копійок).

Рішення набрало законної чинності 29 березня 2024 року.

На виконання судового рішення стягувачу 19 червня 2024 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя видано два виконавчих листа: про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 05.07.2019 року в сумі 21126,96 грн. та про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судового збору в сумі 6710,00 грн.

Строк пред`явлення виконавчих листів до виконання до 30 березня 2027 року.

Представник стягувача АТ «Універсал Банк» пред`явив виконавчі листи до примусового виконання приватному виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлову К.К.

02 вересня 2024 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 336/10719/23 виданого 19 червня 2024 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «МДЛ Запоріжжя» заборгованість в розмірі 6700,00 грн. (ВП № 75931517).

02 вересня 2024 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 336/10719/23 виданого 19 червня 2024 року Шевченкіським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «МДЛ Запоріжжя» заборгованість в розмірі 21126,96 грн. (ВП № 75931510).

03 вересня 2024 року приватним виконавцем винесено постанову у ВП № 75931517 про виправлення помилки в процесуальному документі, у поставові про відкриття виконавчого провадження, а саме зазначено правильну назву стягувача АТ «Універсал Банк», а також 03 вересня 2024 року винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних відповідно до якої правильно зазначено резолютивну частину рішення, яке виконується в примусовому порядку.

03 вересня 2024 року приватним виконавцем винесено постанову у ВП № 75931510 про виправлення помилки в процесуальному документі, у поставові про відкриття виконавчого провадження, а саме зазначено правильну назву стягувача АТ «Універсал Банк», а також 03 вересня 2024 року винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних відповідно до якої правильно зазначено резолютивну частину рішення, яке виконується в примусовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

В статті 2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: справедливості, неупередженості та об`єктивності; обов`язковості виконання рішень; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 15 Закон № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження визначені у статті 19 Закону № 1404-VIII.

Так, зокрема, сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

На примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К.К. перебувають два виконавчих листа, які видані 19 червня 2024 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя у справі 336/10719/23: про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором від 05.07.2019 року в сумі 21126,96 грн. (ВП № 75931510) та про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судового збору в сумі 6710,00 грн. (ВП № 75931517).

Законом України N 2129-IX від 15 березня 2022 року, який набрав чинності 26 березня 2022 Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2 такого змісту: «Забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території адміністративно-територіальних одиниць, які тимчасово окуповані внаслідок військової агресії Російської Федерації, у період такої окупації».

Законом України N 2468-IX від 28 липня 2022 року, який набрав чинності 19 серпня 2022 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння процесам релокації підприємств в умовах воєнного стану та економічного відновлення держави внесені зміни до Закону України «Про виконавче провадження», а саме: абзац п`ятнадцятий пункту 10-2 викладено в такій редакції: «Забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, а також прилеглих до неї територій».

Відповідно до пункту 10-2 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану» від 11.04.2023 р. N 3048-IX, який набрав чинності 06 травня 2023 року) забороняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року N 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України (з дати віднесення територій до таких, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій до моменту виключення таких територій з переліку).

Згідно з абз. 7, 8 пункту 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року N 2832/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за N 1302/29432, під час дії воєнного стану виконання рішень, місцем виконання яких згідно з частиною першою статті 24 Закону є територія, на якій ведуться активні бойові дії або тимчасово окупована, інформація про які міститься в переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України (далі - Перелік), здійснюється органом державної виконавчої служби, компетенція якого поширюється на таку територію, за умови якщо такий орган змінив місцезнаходження/місцерозташування на іншу території України або органом державної виконавчої служби, визначеним Міністерством юстиції України за поданням / пропозиціями Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

У разі якщо місцезнаходженням органу державної виконавчої служби є територія, включена до Переліку, такий орган може змінити місцезнаходження/місцерозташування на іншу територію України та здійснювати примусове виконання рішень, місцем виконання яких є територія, на яку поширюється компетенція цього органу державної виконавчої служби. Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України письмово повідомляє адміністратора автоматизованої системи виконавчого провадження про зміну місцезнаходження/місцерозташування органу державної виконавчої служби.

06 грудня 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» (набрала чинності 25 грудня 2022 року), якою встановлено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

До територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, включаються території можливих бойових дій та території активних бойових дій; території, для яких не визначена дата завершення бойових дій (дата припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації Російською Федерацією, вважаються такими, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованими Російською Федерацією (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року № 1364).

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року № 1364 розмежовано території, на яких ведуться (велися) бойові дії, а саме: на території можливих бойових дій та території активних бойових дій.

Кабінет Міністрів України постановою від 13 січня 2023 року № 45 (набрала чинності 21 січня 2023 року) вніс зміни до постанови від 06 грудня 2022 року№ 1364, виклавши абзац 13 пункту 1 у такій редакції: «території, для яких не визначена дата завершення бойових дій (дата припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації Російською Федерацією, вважаються такими, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованими російською федерацією. Прирівнювання територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, до територій, на яких ведуться бойові дії, не застосовується до зупинення вчинення виконавчих дій, заборони відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень у випадках, установлених пунктами 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження».

Кабінет Міністрів України постановою від 30 січня 2023 р. № 90 (набрала чинності 02 лютого 2023 року) вніс зміни до постанови від 06 грудня 2022 року№ 1364, абзац тринадцятий замінено абзацами такого змісту: «території, для яких не визначена дата завершення бойових дій (дата припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації Російською Федерацією, вважаються такими, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованими Російською Федерацією;

прирівнювання територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, до територій, на яких ведуться бойові дії, не застосовується до: - зупинення вчинення виконавчих дій, заборони відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень у випадках, установлених пунктом 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження»; - надання доступу користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції; - цілей реалізації положень пунктів 8 - 16 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309, який набрав чинності 27 грудня 2022 року, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Переліком також розмежовано території, на яких ведуться (велися) бойові дії, а саме: на території можливих бойових дій та на території активних бойових дій.

Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» (із змінами і доповненнями, внесеними наказом від 02 серпня 2024 року за № 221, які набрали чинності 22 серпня 2024 року) територія Запорізької міської територіальної громади, з 01 лютого 2023 року відноситься до території можливих бойових дій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, тому не застосовується заборона відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень у випадках, встановлених пунктом 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону.

Аналіз вказаних норм закону та постанови КМУ дають підстави для висновку, що КМУ не змінив чи розширив території, на яких забороняється відкриття виконавчого провадження, що визначені Законом, а вказав, які саме території включаються до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії та тимчасово окуповані Російською Федерацією, з огляду на те, що перелік відповідних територій затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, а також прилеглих до неї територій. Водночас система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

Такі правові висновки викладені в ухвалі Верховного Суду у справі № 337/3107/20, провадження № 61-8810ск23 від 06 липня 2023 року.

Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» (із змінами і доповненнями, внесеними наказом від 02 серпня 2024 року за № 221, які набрали чинності 22 серпня 2024 року) вся територія Запорізького району з 01 січня 2023 року відноситься до території можливих бойових дій, для яких дата припинення можливості бойових дій визначена 01 лютого 2023 року; територія Запорізької міської територіальної громади, з 01 лютого 2023 року відноситься до території можливих бойових дій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, тому не застосовується заборона відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень у випадках, встановлених пунктом 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону.

Приватним виконавцем на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі № 336/10719/23 були відкриті виконавчі провадження № 75931510 від 02 вересня 2024 року та № 75931517 від 02 вересня 2024 року.

Згідно з виконавчим документом адресою боржника є: АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної громади м. Запоріжжя, яка станом на 02 вересня 2024 року не внесена до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Приватний виконавець виніс постанови про відкриття виконавчого провадження в межах наданих йому повноважень та з урахуванням вимог чинного законодавства. Зазначені процесуальні документи складані в офісі приватного виконавця, який розташований в м. Запоріжжі. Таким чином, жодної виконавчої дії на території, яка внесена до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) приватним виконавцем не вчинялось.

Вимоги заявника щодо визнання дій приватного виконавця з приводу відкриття виконавчих проваджень незаконними та таким, що порушують його права та про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження не підлягають задоволенню, оскільки приватний виконавець виніс постанови про відкриття виконавчого провадження в межах наданих йому повноважень та з урахуванням вимог чинного законодавства.

Доводи заявника про те, що він не отримував постанов про відкриття по виконавчим провадженням № 75931510 від 02 вересня 2024 року та № 75931517 від 02 вересня 2024 року, суд не бере до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

03 вересня 2024 року приватним виконавець направив боржнику постанови про відкриття виконавчих проваджень від 02 вересня 2024 року на адресу вказану у виконавчому документі, що підтверджується реєстром поштових відправлень.

Однак, вказані постанови боржник не отримав, на адресу офісу приватного виконавця повернулись поштові відправлення з відміткою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується копією конверта з довідкою ф. 20 про причини повернення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка сторони. Сторони самостійно повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Викладені заявником вимоги щодо скасування інших документів винесених приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження не конкретизовані, не зрозуміло, які інші документи винесені приватним виконавцем в рамках зазначеного виконавчого провадження підлягають скасуванню, та яким чином вони порушують права заявника, в скарзі не зазначено.

Крім того, вимоги боржника щодо зобов`язання приватного виконавця вжити заходів зі зняття накладеного арешту на нерухоме та рухоме майно та зняття арешту з банківських рахунків та грошових коштів, не підлягають задоволенню оскільки заявник не надав таких постанов до скарги та не навів обґрунтування в чому їх незаконність.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд також звертає увагу, що рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі № 336/10719/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором на теперішній час не виконане.

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції про захист прав людини о основоположних свобод.

Саме такий принцип застосовує Європейський суд з прав людини (надалі ЄСПЛ) у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви», від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії», від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини третьої статті 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи наведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд дійшов до висновку, що заявлені в скарзі вимоги не обґрунтовані, в зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 76-80, 81, 258-261, 450-452, 353-355, суд -

постановив:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , стягувач: Акціонерне товариство «Універсал Банк», особа, дії та рішення, якої оскаржуються приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов Кирило Костянтинович на дії/бездіяльність приватного виконавця Хохлова Кирила Костянтиновича щодо відкриття виконавчих проваджень (в порядку ст. 447-448 ЦПК України) - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: