ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2995/24Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/796/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої- Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

секретар Панькевич Т.І.

з участю представника ОСОБА_1 -

адвоката Іщука К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Таскомбанк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2024 року, ухваленого суддею Дзюбичем В.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Таскомбанк" про визнання частково недійсним правочину та зобов`язання вчинити дію щодо зарахування сплачених коштів в рахунок кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначав, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.11.2023 у справі №607/18903/23 позов АТ «Таскомбанк» про стягнення кредитного боргу було задоволено частково та стягнуто з нього на користь банку заборгованість за кредитним договором № 873119-510 від 01.09.2020 станом на 14.09.2023, а саме: 45 806, 19 грн. заборгованості по тілу кредиту та 7,56 грн. - заборгованості по відсотках. В задоволенні позовних вимог про стягнення комісії за обслуговування кредиту - відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за комісією, суд констатував незаконність таких вимог.

Згідно розрахунку суми заборгованості за договором № 873119-510 від 01.09.2020 року, ним сплачено кошти у розмірі 15420, 30 грн, які були спрямовані для оплати комісії банку за обслуговування кредиту.

Оскільки встановлена у пункті 1.4 Заяви-договору № 873119-510 від 01.09.2020 року умова щодо нарахування щомісячної комісія в 4.9% від суми наданого кредиту за обслуговування кредитної заборгованості є незаконною, тому сплачені ним кошти у розмірі 15420, 30 грн слід зарахувати на погашення боргу за тілом кредиту.

У зв`язку з наведеним просив суд:

визнати недійсною умову пункту 1.4. заяви-договору № 873119-510 від 01.09.2020 року про надання кредиту щодо обов`язку ОСОБА_1 сплачувати комісію за обслуговування кредиту в розмірі 4.9 % (2570,05 гривень) щомісячно з моменту укладення між АТ "Таскомбанк" та нею заяви-договору;

зобов`язати АТ "Таскомбанк" здійснити перерахунок кредитної заборгованості за заявою-договором № 873119-510 від 01.09.2020 року про надання кредиту, зарахувавши сплачену ним суму комісії за обслуговування кредиту у розмірі 15420,30 грн. на сплату тіла кредиту.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.05.2024 року позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Іщук К.В., до АТ «Таскомбанк» про визнання частково недійсним правочину та зобов`язання вчинити дію щодо зарахування сплачених коштів в рахунок кредитної заборгованості, задоволено частково. Зобов`язано АТ "Таскомбанк" здійснити перерахунок кредитної заборгованості ОСОБА_1 за заявою-договором № 873119-510 від 01.09.2020 про надання кредиту, зарахувавши сплачену ним суму в розмірі 15420,30 грн. комісії за обслуговування кредиту на сплату тіла кредиту. Стягнуто з АТ «Таскомбанк» в користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн. та 5000 гривень витрат на правову допомогу. Судовий збір у розмірі 1073,60 грн. компенсовано за рахунок держави. В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ "Таскомбанк" просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22.05.2024 року, скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що кредитним договором передбачена щомісячна комісія за обслуговування кредиту; позичальник, підписанням кредитного договору та додатку № 1 до нього, який містить детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів, підтвердив, що ознайомлений з відомостями, в тому числі про розмір кредиту, відсоткову ставку, відповідно й усвідомлював необхідність сплати комісії у визначеному розмірі, а в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 зроблено висновок про те, що нарахування комісії за користування кредитом - це законне право банку.

Акцептуючи публічну пропозицію АТ "Таскомбанк", яка розміщена на офіційному сайті банку, на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, з якою погодився позичальник, сторони встановили у рамках цього договору, що позичальнику надаються банківські та супутні послуги, які сплачуються позичальником відповідно до детального розпису, який міститься у графіку.

Так, банком зокрема, але не виключно надаються наступні супутні послуги, за які стягується комісійна винагорода за управління кредитом/комісія за обслуговування кредиту: проведення банком коригування розміру платежу у певних випадках; оформлення позичальнику нового графіку повернення кредиту...; виконання банком доручення позичальника на договірне списання коштів з рахунків позичальника в розмірі щомісячного платежу згідно з графіком; інформування позичальника про найменування та місцезнаходження бюро кредитних історій...; доручення позичальника на внесення інформації щодо його кредитних зобов`язань...; надання консультаційних послуг позичальнику...; відкриття рахунку, здійснення розрахунково касового обслуговування та інші послуги.

Крім того, банк указує, що до позовної заяви не подано належних документів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, в тому числі документів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату тому, із урахуванням складності даної справи, просить відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Іщук К.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Вказує на неправильне, фрагментарне цитування банком висновків, висвітлених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19, оскільки згідно її змісту, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Крім того, адвокат Іщук К.В. просить стягнути з АТ "Таскомбанк" в користь ОСОБА_1 6000 грн. витрат за надану правничу допомогу в апеляційному суді.

АТ "Таскомбанк", будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, не забезпечив явку свого представника у судове засідання.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Іщук К.В. заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін оскаржуване судове рішення, указуючи на його законність та обгрунтованість.

Заслухавши пояснення представника позивача - адвоката Іщука К.В., ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Обставини справи.

01.09.2020 року ОСОБА_1 підписано заяву-договір № 873119-510 про надання кредиту, відповідно до якої АТ «ТАСКОМБАНК» позивачу надано кредит на власні потреби в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, загальна сума кредиту 52 450 грн. 00 коп.; сума кредиту без комісії за надання кредиту 50 000 грн 00 коп.; комісія за надання кредиту (за наявності) 4,9%, що складає 2450 грн. 00 коп.; строк кредиту 48 міс.; процент за користування кредитом 0,01% річних; комісія за обслуговування кредиту 4,9% щомісячно.

ОСОБА_1 акцептував публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на сайті банку на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, і беззастережно приєднався до умов договору (п. 2 заяви-договору).

Відповідно до п.3 договору ОСОБА_1 взяв на себе обов`язки повертати кредит щомісячно згідно із графіком платежів, зазначених у додатку № 1 до цієї заяви-договору, що є її невід`ємною частиною.

Згідно із п.5 вказаної заяви позивач підтвердив своє ознайомлення із її змістом, договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб зі всіма додатками до нього та повністю із ними погодився, вказавши що умови заяви-договору до договору є зрозумілими для нього, обов`язковими для виконання та заперечення щодо них відсутні.

Також ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту за продуктом «Зручна готівка Максимум», в якому вказана реальна процентна ставка, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит.

Відповідно до детального розпису складових загальної вартості кредиту та графіку платежів, який є додатком № 1 до заяви-договору № 873119-510 від 01.09.2020 та невід`ємною її частиною, позичальнику встановлено основні умови користування кредитом та порядок повернення заборгованості за кредитом у вигляді щомісячного ануїтетного (рівномірного) платежу у національній валюті.

У вказаному розписі у рядку 7 зазначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 2570, 05 грн. У розділі цього розпису «Основні умови користування кредитом» зазначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості (від суми кредиту) становить 4.9% щомісячно. Саме такий розмір комісії за обслуговування кредиту зазначено також і в заяві-договорі № 873119-510 від 01.09.2020 року.

«ТАСКОМБАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконало повністю, кредитні кошти ОСОБА_1 було надано у розмірі та у спосіб, визначений у договорі.

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору №873119-510-303 від 01.09.2020 року, станом на 14.09.2023 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитом у розмірі 102 354 грн 85 коп., з яких заборгованість по тілу кредиту складає 45 806 грн. 19 коп., заборгованість по процентам - 7 грн. 56 коп.; заборгованість по комісії 56 541 грн. 10 коп.

Із указаного розрахунку видно, що за період з 01.09.2020 по 14.09.2023 року ОСОБА_1 було сплачено банку на виконання умов кредитного договору суму в розмірі 22 067 грн, з яких АТ «ТАСКОМБАНК» 2,89 грн було зараховано в рахунок погашення відсотків за користування кредитом, 6643,81 грн - в рахунок погашення основного боргу, 15420, 30 грн - в рахунок сплати комісії за обслуговування кредиту.

Зокрема, погашення комісії ОСОБА_1 здійснювалося: 12.10.2020 у сумі 2570, 05 грн; 11.10.2020 у сумі 2570,05 грн; 10.12.2020 у сумі 2570,05 грн; 11.01.2021 у сумі 2570,05 грн; 11.02.2021 у сумі 2570,05 грн; 15.03.2021 у сумі 2570,05 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.11.2023 року у справі №607/18903/23, яке набрало законної сили 27.12.2023 року, позов АТ «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованість за Заявою-договором № 873119-510 про надання кредиту від 01.09.2020 року в сумі 45 813,75 грн., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту - 45806,19 грн., заборгованість по відсотках - 7,56 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у стягненні комісії у розмірі 56 541,10 грн., судом констатовано, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні даного кредитного договору, тому умова укладеного між позивачем та відповідачем 01.09.2020 року заяви-договору № 873119-510 щодо сплати комісії в розмірі 4,9% щомісячно є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що:

«31.14. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку з чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

31.15. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України "Про захист прав споживачів", визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України "Про споживче кредитування".

31.16. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

31.17. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

31.18. Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

31.19. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".

31.20. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

31.23. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

32.3. Розмір плати за обслуговування кредиту визначений у пункті 6 кредитного договору (у графіку щомісячних платежів) та змінюється залежно від погашення кредиту: перший платіж за обслуговування кредиту становить 1 923 грн 49 коп., останній - 118 грн 61 коп.

32.2. Пунктом 1.4 кредитного договору ОСОБА_1 встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем.

32.4. Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.

32.8. Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.»

Щодо застосування наслідків недійсності правочину, в даній постанові виснувано:

34.1. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

34.2. За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

34.3. З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані у цій постанові висновки щодо нікчемності пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зобов`язати ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 19 червня 2018 року № Р24.00301.004034055 з огляду на нікчемність пунктів 1.4 та 6 цього договору, що забезпечує захист інтересу позивача у правовій визначеності.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, тому суд прийшов до висновку, що положення п. 1.4 заяви договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Із урахуванням сплачених позивачем коштів у розмірі 15420,30 грн., які відповідачем було зараховано на сплату комісії, у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину, суд зобов`язав банк здійснити перерахунок кредитної заборгованості, зарахувавши вищевказану суму на сплату тіла кредиту.

Вирішуючи питання про стягнення витрат за надану правничу допомогу, суд першої інстанції врахував складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, тому дійшов висновку про стягнення з відповідача в користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається, суд встановив, що п. 1.4 Заяви-договору № 873119-510 від 01.09.2020 року передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 4,9 % щомісячно. Необхідність внесення плати за обслуговування кредитної заборгованості, передбачена в додатку № 1 до Заяви-договору № 873119-510 від 01.09.2020 року «Графік платежів з обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» (колонка 7 графіку). Розмір комісії за за період з 12.10.2020 року по 01.09.2024 року складає 123362,40 грн. тобто по 2570,05 грн. щомісячно.

При цьому у Заяві -договорі № 873119-510 від 01.09.2020 року не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.

Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні Заяви -договору № 873119-510 від 01.09.2020 року, у зв`язку з чим положення пункту п. 1.4 заяви договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Тому, із урахуванням сплаченої позивачем суми 15420,30 грн., які банк зарахував на сплату комісії, у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину, із урахуванням вимог ст. 216 ЦК України, суд зобов`язав банк здійснити перерахунок кредитної заборгованості, зарахувавши вищевказану суму на сплату тіла кредиту.

Доводи апеляційної скарги про те, що позичальник підписанням кредитного договору та додатку № 1 до нього, який містить детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів підтвердив, що ознайомлений з відомостями, в тому числі про розмір кредиту й усвідомлював необхідність сплати комісії у визначеному розмірі, не спростовують факту нарахування боргу по комісійній винагороді банку на підставі нікчемного положення кредитного договору, як такого, що містить несправедливі умови.

Доводи апеляційної скарги про те, акцептуючи публічну пропозицію АТ "Таскомбанк", яка розміщена на офіційному сайті банку, на укладення договору про комплектне банківське обслуговування фізичних осіб, з якою погодився позичальник, сторони встановили, у рамках цього договору позичальнику надаються банківські та супутні послуги, які сплачуються позичальником відповідно до детального розпису, який міститься у графіку, колегія суддів оцінює критично та вважає, що указані аргументи не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Зокрема, звертаючись до суду з даним позовом, АТ «Таскомбанк» не надано публічної пропозиції, яку розміщено на офіційному сайті банку та акцептовано позивачем, що позбавляє апеляційний суд можливості перевірити надання банком відповідачу перелічених в апеляційній скарзі послуг.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення з відповідача витрат за надану професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у зв`язку з відсутністю у справі доказів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, підтвердження перерахунок коштів адвокату, колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно позиції Об`єднаної Палати Верховного Суду, висвітленої у постанові від 03 жовтня 2019 у справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Тому відсутність доказів оплати витрат на правову допомогу не може бути підставою для відмови у стягненні витрат за надану професійну правничу допомогу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Щодо судових витрат понесених у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволенню позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Іщук К.В. просив стягнути з відповідача в користь ОСОБА_1 6000 грн. витрат за надану професійну правничу допомогу в Тернопільському апеляційному суді.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, в матеріалах справи міститься:

-Ордер на надання правничої допомоги серія ВО № 1054139 від 28 серпня 2024 року, виданий на підставі Договору про надання правничої допомоги №10-477/23/2 від 28.08.2024 року;

-Договір про надання правничої допомоги №10-477/23/2 від 28.08.2024 року;

-прибутковий касовий ордер №23/2 від 28.08.2024 року, у відповідності до якого адвокатом Іщуком К.В. прийнято від ОСОБА_1 кошти у розмірі 6000 грн. за договором про надання правничої допомоги №10-477/23/2 від 28.08.2024 року.

Пунктом 4.3, 4.5 договору про надання правничої допомоги №10-477/23/2 від 28.08.2024 року визначено, що сума гонорару визначається у розмірі 6000 грн. за складання та подання документів до суду, а також представництва інтересів клієнта в Тернопільському апеляційному суді. Клієнт повинен оплатити суму гонорару до моменту винесення судом апеляційної інстанції судового рішення.

Таким чином, представником ОСОБА_1 адвокатом Іщуком К.В. надано докази на підтвердження наданих правничих послуг та їх вартість.

Стороною відповідача не надано суду заперечень з цього приводу.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 на стадії апеляційного розгляду, взявши до уваги надані стороною докази надання такої допомоги, дійшов висновку про те, що вказаний розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції є співмірним зі складністю справи, обґрунтованим та доведеним, а тому дані кошти підлягають до стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Таскомбанк" - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з акціонерного товариства "Таскомбанк" () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 6000,00 грн (шість тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.