Справа № 463/8708/24
Провадження № 22-ц/4808/1528/24
Головуючий у 1 інстанції Грицко Р. Р.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Кузнєцова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у представника Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2024 року, в складі судді Грицка Р.Р.,у справі за позовом Фермерського господарства Бурки Віталя Володимировича до Львівського апеляційного суду, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року Фермерське господарство ОСОБА_2 звернулося до Личаківського районного суду м. Львова з позовом до Львівського апеляційного суду, держави Україна в особі Державної казначейської служби України, у якій просило суд стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь матеріальну шкоду в сумі 29,00 грн та моральну шкоду в сумі 2 000 000, 00 грн, завдану в результаті незаконних дій суддів Львівського апеляційного суду під час прийняття постанови від 27 червня 2022 року в справі №461/240/20, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2024 року відмовлено у відкритті провадження в справі за позовом ФГ Бурки В. В. до Львівського апеляційного суду, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Роз`яснено позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Не погодившись з ухвалою суду ФГ Бурки В.В. оскаржило її до Львівського апеляційного суду.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року цивільну справу за позовом ФГ Бурки В.В. надіслано до Верховного Суду для визначення підсудності у порядку, визначеному частиною першою статті 26 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року визначено підсудність справи для розгляду в апеляційному порядку - Івано-Франківському апеляційному суду.

Апеляційна скарга ФГ Бурки В.В. обґрунтована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Зазначив, що висновки суду першої інстанції суперечать вимогам статей Господарського Кодексу та Господарсько-процесуального кодексу України.

Заявлений позов повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства, що прямо передбачено нормами ЦПК України. Суд дійшов помилкового висновку, що юрисдикція судів не поширюється на справи про відшкодування шкоди завданої рішеннями, діями, бездіяльністю судів (суддів), не враховано, що позивач заявив вимоги про відшкодування шкоди, спричиненої незаконними діями суддів.

Держава, органи державної влади (в тому числі Львівський апеляційний суд, Держава Україна в особі Державної казначейської служби та органи місцевого самоврядування не є суб?єктами господарювання.

На думку апелянта, дана позовна заява не стосується обставин, які виникли при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності між Львівським апеляційним судом, Державою Україна в особі Державної казначейської служби та фермерським господарством Бурка В.В., оскільки жодних правочинів між ними не виникало. Вважає що даний спір не підсудний господарським судам,

Суд в порушення вимог ч.5 ст.186 ЦПК України не роз`яснив позивачу до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Скаржник посилається на те, що на підставі ч.4 ст.28 ЦПК України суддя Личаківського районного суду м. Львова зобов`язаний був розглянути вказану справу.

Апелянт просить ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник позивача фермерського господарства Бурки В. В. у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник Львівського апеляційного суду, представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у відкритті провадження в цивільній справі ФГ Бурки В.В. про відшкодування моральної та матеріальної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлено вимогу до Львівського апеляційного суду (юридичної особи) та держави України в особі Державної казначейської служби України (тобто відповідного органу державної влади, уповноваженого представляти її інтереси), лише про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної діями суб?єкта владних повноважень, така вимога не об?єднана з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб?єктним складом та предметними критеріями підпадає під дію ст. ст. 4, 20 ГПК України, а тому зазначений спір підвідомчий господарському суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що фермерське господарство ОСОБА_2 звернулося до Личаківського районного суду м. Львова з позовом до Львівського апеляційного суду та Держави України в особі Державної казначейської служби України у якому позивач просив стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України в користь фермерського господарства коштів в сумі 2 000 029 грн: 29 грн матеріальної шкоди; 2 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій суддів Львівського апеляційного суду при прийнятті постанови від 27.06.2022 року по справі № 461/240/20, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 вказаної Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06).

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Встановлено, що ФГ Бурки В.В. звернулося до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої суддями Львівського апеляційного суду, а відповідачем у цій справі є Держава Україна в особі Державної казначейської служби України.

За загальними положеннями, наведеними у статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування або посадовою особою відповідного органу визначені у статтях 1173, 1174 ЦК України, за змістом яких шкода, що завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи посадовою особою відповідного органу при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Вирішуючи питання про те, чи є правовідносини господарськими, а відповідно, і спір - господарським, необхідно виходити з визначень, наведених у статті 2 та частині першій статті 3 ГК України, відповідно до яких як господарську діяльність розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Позивачем у цій справі є фермерське господарство ОСОБА_1 .

Фермерське господарство, згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про фермерське господарство», є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи.

Отже позов пред`явлено юридичною особою про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої органами державної влади.

Відповідно до частини одинадцятої статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та у порядку, встановлених законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 522/3454/16-ц, «вимоги про відшкодування шкоди, як майнової, так і моральної, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір (частина друга статті 21 КАС України у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року та частина п`ята статті 21 КАС України у редакції від 03 жовтня 2017 року). Якщо такі вимоги заявлено окремо, вони вирішуються судами у порядку цивільного судочинства або господарського судочинства».

Виходячи з наведеного, оскільки стороною позивача пред`явлено вимогу про стягнення з держави Україна в особі Державної казначейської служби України шкоди заподіяної незаконними діями суддів Львівського апеляційного суду, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спір у даній справі виник між юридичними особами, а відтак не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, а тому у відкритті провадження у даній справі слід відмовити.

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що пред`явлений позов не підсудний господарському суду є необґрунтованими.

Колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги у їх сукупності зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства, а відтак не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги ФГ Бурки В.В. та залишення без змін ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 23.09.2024 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича, в інтересах якого діє ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2024 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин