Провадження № 2/127/2619/24
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2024 року м. Вінниця
В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Згідно ухвали суду від 13.06.2024 розгляд справи проводиться в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.
15.07.2024 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому з поміж іншого, просив залишити позовну заяву без розгляду та в порядку ст. 262 ЦПК України постановити окрему ухвалу суду стосовно подання позивачем до суду завідомо недостовірних та підроблених доказів, яку просив надіслати з матеріалами справи до правоохоронних органів для прийняття рішення. Крім того, відповідач разом з відзивом на позовну заяв, подав клопотання про здійснення розгляду цивільної справи за правилами загального позовного провадження. Щодо необхідності залишення позову без розгляду, відповідач зазначив, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а саме порушення вимог ч. 5 ст. 177 ЦПК України, з огляду на це вважає, що на підставі п. 8 ч.1 ст. 257 ЦПК України, позовну заяву слід залишити без руху. Щодо необхідності постановлення окремої ухвали суду стосовно подання позивачем до суду завідомо недостовірних та підроблених доказів, зазначив, що позивачем до позовної заяви, на підтвердження обставини, що дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, долучила довідку ОСББ «Пироговський» від 11.06.2024, про те, що в АДРЕСА_1 проживають позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 2019 року народження. Разом з цим, зазначає, що дана обставина не відповідає дійсності, оскільки згідно витягу з по господарської книги Маньківської селищної ради Уманського району Черкаської області №196 від 19.06.2024, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , з лютого 2022 року по даний час. Крім того зазначає, що позивач також долучила даний доказ до матеріалів позовної заяви, а отже, на думку відповідача, позивач сама спростовує той факт, що спільний малолітній син проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. У зв`язку з чим, відповідач вважає, що в порядку ст. 262 ЦПК України, слід постановити окрему ухвалу суду стосовно подання позивачем до суду завідомо недостовірних та підроблених доказів, яку просив надіслати з матеріалами справи до правоохоронних органів для прийняття рішення.
Також, відповідачем до відзиву на позовну заяву, долучено клопотання про здійснення розгляду цивільної справи за правилами загального позовного провадження. В обґрунтування необхідності розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, зазначив, що справа є складною, оскільки стосується прав та інтересів неповнолітньої дитини, є доцільність участі сторін/їх представників у судовому засіданні. Вказує, що ним будуть заявлені клопотання про виклик та допит свідків. Також відповідач вважає, що є необхідність у витребуванні доказів та наявність підстав для залучення до розгляду справи третіх осіб. З огляду на викладене, просив здійснити перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначення підготовчого засідання.
Суд, вивчивши матеріали справи та доводи клопотань відповідача приходить до наступного.
Щодо клопотання відповідача про здійснення розгляду цивільної справи за правилами загального позовного провадження, суд відзначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:
1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
15.07.2024 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідач вважає, що вирішення спірних правовідносин, які виникли між сторонами має досить важливе значення для відповідача, оскільки стосуються прав та інтересів дитини.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до п.3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Суд зазначає, що під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суд, виходячи з вимог процесуального закону, враховуючи характер правовідносин, що склалися між сторонами, прийшов до висновку, що предмет доказування у справі не вимагає проведення розгляду за правилами загального позовного провадження для повного та всебічного встановлення обставин справи, дана справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Окрім того, цивільним процесуальним законом надано сторонам можливість у відзиві на позовну заяву та відповіді на відзив викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо спірних правовідносин. Суд вважає, що процесуальним законом надано сторонам, зокрема відповідачу, достатньо процесуальних можливостей для викладення своєї позиції та надання доказів на її підтвердження.
За наведених обставин суд вважає, що наявні всі підстави для відмови у задоволенні внесеного на розгляд суду клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Щодо клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, суд відзначає наступне.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.
Ухвалою суду від 10.06.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, визначених у мотивувальній частині ухвали суду.
12.06.2024 на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено довідку ОСББ «Пироговський», витяги з реєстру територіальної громади та інші документи.
Ухвалою суду від 13.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Суд звертає увагу відповідача на те, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд встановив, що позов поданий і оформлений у порядку, встановленому ст.175 ЦПК України.
Судом не встановлені підстави передбачені п. 8 ч.1 ст.257 ЦПК України для залишення позову без розгляду, а тому у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду слід відмовити.
Щодо клопотання відповідача про постановлення окремої ухвали суду стосовно подання позивачем до суду завідомо недостовірних та підроблених доказів, яку просив надіслати з матеріалами справи до правоохоронних органів для прийняття рішення, суд відзначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.
Окрема ухвала суду - це процесуальне судове рішення, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для постановлення окремої ухвали немає.
Згідно з ч. 5 ст.262 ЦПК України в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказано, що постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки і їхній діяльності під час вирішення спору.
Відповідачем в своєму клопотанні, на переконання суду, не наведено достатніх підстав та аргументів для винесення окремої ухвали. До того ж, судом не встановлено достатніх даних для висновку про наявність порушень законодавства, які містять ознаки кримінального правопорушення.
Відповідач, зазначаючи про недоліки доказів сторони позивача в частині того де проживає дитина, жодним чином не наводить та не представляє доказів на спростування тієї обставини, що дитина проживає саме з матір`ю.
Як встановлено ч.ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Відповідно до ч. 2 ст. 310 ЦК України фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що видача двох довідок про місце проживання особи в двох населених пунктах, де особа може проживати постійно, тимчасово або переважно, беззаперечно не вказує на порушення особою яка видала або представила такі довідки положень закону.
Також суд наголошує, що відповідач не позбавлений права самостійно звернутись до органів досудового розслідування з відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення, яке, на його думку, було вчинено позивачем у вигляді долучення до позову недостовірних або підроблених доказів.
Таким чином, законних підстав для винесення окремої ухвали судом не встановлено, що тягне за собою відмову в задоволенні даного клопотання.
Керуючись ст. ст. 19, 260, 274, 277, 279 ЦПК України,
В задоволенні клопотання відповідача про залишення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, без розгляду відмовити.
В задоволенні клопотання відповідача про постановлення окремої ухвали суду стосовно подання позивачем до суду завідомо недостовірних та підроблених доказів відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 15 днів з дня її проголошення (підписання). Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Суддя: