Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/2153/24

Провадження № 2/439/601/24

28 листопада 2024 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді: Петейчука Б.М.,

за участі: секретаря

судового засідання: Ковальчук Н.І.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухвалив таке рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернувся до Бродівського районного суду Львівської області зі позовними вимогами до відповідача: ОСОБА_2 , в яких просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за договором позики за номером: 399611 від 02 січня 2020 року в розмірі 28 386 (двадцять вісім тисяч триста вісімдесят шість) гривень 79 копійок.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач зазначає, що 02 січня 2020 року між ОСОБА_1 як боржником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» як кредитором було укладено договір позики за № 399611, відповідно до якого боржник погодився з усіма його істотними умовами, зокрема й умови про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами, про що власноруч поставив електронний цифровий підпис, із урахуванням вимог Закону України «Про електронну комерцію.

Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором позики кредитор виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися грошовими коштами на умовах, передбачених Договором та в межах обумовленого предмета договору. Проте відповідач, який зобов`язався повернути кредитні кошти, не надав своєчасно кредитору грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням.

Позивач мотивує, що взяті на себе зобов`язання за Договором відповідач належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 30 вересня 2024 року утворилася заборгованість у розмірі 28 386 (двадцять вісім тисяч триста вісімдесят шість) гривень 79 копійок, з яких: 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок заборгованості за тілом кредиту, 16 926 (шістнадцять тисяч дев`ятсот двадцять шість) гривень 00 копійок заборгованості за відсотками та інфляційне збільшення 4 460 (чотири тисячі чотириста шістдесят) гривень 79 копійок.

Позивач акцентує, що право грошової вимоги за договором позики за № 399611 від 02 січня 2020 року за договором факторингу 22 лютого 2021 № перейшло від ТзОВ «Лінеура Україна» до позивача: ТзОВ «Сіроко Фінанс».

В свою чергу право грошової вимоги за договором позики за № 399611 від 02 січня 2020 року за договором факторингу від 05 лютого 2024 року №20240205 від ТзОВ «Сіроко Фінанс» перейшло до позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф». Отже, саме позивач є належним стягувачем за вищевказаним кредитним договором.

Відтак, позивач із метою належного та повного виконання зобов`язання просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором за № 399611 від 02 січня 2020 року, та судові витрати по справі.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

11 жовтня 2024 року - відкрито провадження у справі.

Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів, із моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, подати відзив на позовну заяву.

29 жовтня від представника відповідача: адвоката Барилюка Павла Валерійовича надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд позов задовільнити частково в сумі стягнення тіла кредиту, тобто 7000 (сім тисяч) гривень, в задоволенні інших вимог просить відмовити. Пояснивши, що військовослужбовці, визначені відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Крім того позивачем не надано суду належних, допустимих, достатніх, а також достовірних доказів про те, що право вимоги за грошовим зобов`язанням дійсно перейшло до позивача. Також, позивач як правонаступник кредитора за грошовими зобов`язаннями, неправильно провів розрахунок заборгованості. Позаяк позивач продовжував нараховувати відсотки на тіло кредиту поза межами строку кредитування. Отже, позивачем невиправдано збільшено заборгованість відповідача за такими грошовими зобов`язаннями. Відтак, позовні вимоги в частині стягнення процентів по кредиту та інфляційного збільшення є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

В свою чергу, 05 листопада 2024 року від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» від Бачинського Остапа Михайловича надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що посилання представника відповідача на те, що відповідач не був належним чином повідомлений про відступлення права вимоги, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19, відповідно до якої доказом переходу прав за зобов`язанням до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні […], а не документи, що засвідчують права, які передаються. Документи ж, які засвідчують саме право (вимогу) не є предметом договору цесії і не мають ніякого відношення до статусу цесіонарія, а тому їх не передання цесіонарію означає лише не виконання цедентом додаткового юридичного обов`язку, наявного у нього в силу закону, та не звільняє боржника від виконання своїх зобов`язань перед новим кредитором. Ні положення ст. 512 ЦКУ, ні положення ст. 517 цього ж Кодексу не пов`язують факт виникнення у нового кредитора прав вимоги у зобов`язанні з передачею документів, які засвідчують право вимоги, що передається, і так само не містять зобов`язань первісного кредитора передавати новому кредиторові оригінали таких документів. Тому вважає, що доводи представника відповідача в цій частині є необґрунтованими. Щодо неправомірності нарахувань відсотків та інфляційних витрат, також не погоджується з доводами представника відповідача, оскільки всі умови кредитного договору були погоджені та підписані відповідачем. Тому просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач у судове засідання участь свого представника не забезпечив. Від представника позивача: Бачинського Остапа Михайловича надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд задовольнити останні.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили. Хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від них не надходило клопотань про відкладення розгляду справи та не подавався відзив.

За правилами норми частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами у справі встановлено, що 02 січня 2020 року між ОСОБА_1 як боржником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура України» як кредитором було укладено договір споживчого кредитування за № 399611, відповідно до якого боржник погодився з усіма його істотними умовами, зокрема й умови про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами, про що власноруч поставив електронний цифровий підпис, із урахуванням вимог Закону України «Про електронну комерцію, що підтверджується наданою суду на дослідження копією договору від 02 січня 2020 року.

Право грошової вимоги за договором позики за номером: 399611 від 02 січня 2020 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіроко Фінанс», що підтверджується договором факторингу за номером: 015-220221 від 22 лютого 2021 року.

Право грошової вимоги за договором позики за номером: 399611 від 02 січня 2020 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», що підтверджується договором факторингу за номером: 20240202 від 05 лютого 2023 року; актом прийому-передачі Реєстру боржників від 24 листопада 2022 року; витягом з Реєстру боржників від 24 листопада 2022 року (а.с. 13-16).

Окрім цього, позивачем надано суду на дослідження розрахунок заборгованості за договором позики за номером: 399611 від 02 січня 2020 року.

Відповідно до довідки №2129 від 23 жовтня 2024 року наданої відповідачем він є діючим військовослужбовцем ЗСУ з 16 січня 2024 року по теперішній час.

Мотиви суду.

Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту.

За нормативними правилами статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Виходячи зі змісту статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Разом із цим, нормою статті 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Нормою частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України акцентовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

При цьому, відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Імперативними приписами частини 2 статті 1048 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України).

Нормативними положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Із доказів у справі вбачається, що між ОСОБА_2 як боржником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» як кредитором було укладено договір позики за номером: 399611 від 02 січня 2020 року. Предметом досліджуваного договору визначено кредитування ОСОБА_2 у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок на умовах, визначених договором, зокрема строковості, зворотності та оплатності.

Разом із цим, кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених кредитним договором, у повному обсязі, що визнавав сам відповідач: ОСОБА_2 .

Проте боржник: ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання не виконав та допустив заборгованість за договором позики за номером: 399611 від 02 січня 2020 року.

Водночас, право грошової вимоги за грошовими зобов`язаннями, а саме: за кредитним договором за номером: 399611 від 02 січня 2020 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіроко Фінанс», а надалі до позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», про що свідчать надані суду докази для дослідження.

Отже, саме позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» є належним кредитором (стягувачем) за досліджуваними грошовими зобов`язаннями.

Загальна заборгованість боржника: ОСОБА_1 за грошовими зобов`язаннями, у частині повернення суми тіла кредиту, перед правонаступником кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», становить 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, підтверджуються належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Щодо нарахування процентів та інфляційного збільшення за користування грошовими коштами на підставі статті 1048 Цивільного кодексу України.

Суд звертає увагу, що дійсно відповідно до наданої довідки ОСОБА_1 , є діючим військовослужбовцем ЗСУ, та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , з 16 січня 2024 року по теперішній час. Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Суд погоджується з твердженням представника позивача, про те що ні на час укладення договору споживчого кредитування, ні за час, за який здійснено нарахування за цим договором, відповідач ОСОБА_1 не перебував на дійсній військовій службі у Збройних силах України, оскільки відповідно до наданої довідки він проходить військову службу з 16.01.2024 року по дату довідки 23.10.2024 року.

Відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Як встановлено з позовної заяви усі нарахування по кредитному договору як то, проценти за користування кредитними коштами та інфляційне збільшення розраховувалось до 24 лютого 2022 року, що не суперечить законодавству.

Проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом». Тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина 2 статті 1050 Цивільного кодексу України).

Саме за таке благо: можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу, позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні (правомірні) очікування щодо належного його виконання. Зокрема позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору. Отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, себто та для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до вимог статті 1048 Цивільного кодексу України, поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, вочевидь, порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

У свою чергу, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору, в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін, співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (латиною: verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem. Себто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав.

Як вбачається зі змісту проаналізованого судом договором позики за номером: 399611 від 02 січня 2020 року, договірні сторони між собою узгодили нарахування процентів за користування грошовими коштами саме на підставі статті 1048 Цивільного кодексу України. Тобто за правомірну поведінку боржника.

Досліджуване судом зобов`язання сторін за договором позики за номером: 399611 від 02 січня 2020 року не містить у собі умови щодо встановлення нарахування процентів як міри відповідальності позичальника у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Отже, за досліджуваних обставин справи, нарахування відсотків повинно відбуватися на загальних підставах, визначених статтею 148 Цивільного кодексу України. Тобто під час визначеного договором строку кредитування чи до моменту пред`явлення до позичальника вимоги про повернення коштів за зобов`язанням.

Суд проводить розрахунок нарахованих процентів за користування грошовими коштами на підставі статті 1048 Цивільного кодексу України за формулою: Розмір нарахованих процентів за договором = (Сума тіла кредиту Х Кількість днів строку кредитування Х Денну відсоткову ставку за користування кредитом).

За кредитним договором за номером договором позики за номером: 399611 від 02 січня 2020 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_2 . Розмір кредиту: 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок. Строк дії кредиту: тридцять днів. Відсоткова ставка за користування грошовими коштами: 1.14 відсотка за день користування. Розмір нарахованих процентів за договором повинен становити 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок (7 000 гривень Х 30 днів Х 1.14 відсотка). Заборгованість ОСОБА_2 , у частині нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, становить: 2394 (дві тисячі триста дев`яносто чотири) гривні 00 копійок.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», у частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, підлягають частковому задоволенню у розмірі 2394 (дві тисячі триста дев`яносто чотири) гривні 00 копійок.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Розрахунок інфляційних нарахувань виконується за методикою, яка викладена у листі Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р (Для розрахунку застосовується методика, яка викладена у Постанові Верховного Суду України у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 року у справі № 905/21/19)

Сукупний індекс інфляції розраховуються шляхом множення щомісячних індексів за період існування боргу.

Датою початку заборгованості є 01.02.2020 року, датою закінчення нарахувань є 24 лютого 2024 року, індекс інфляції за даний період склав 118,644 %, сума боргу встановлена судом станом на 01.02.2020 року становить (7000 грн заборгованість за основним зобов`язанням + 2394 гривні (заборгованість по процентах) = 9 394 гривні. Отже, 9 394 гривень Х 118,644 % - 9 393 гривень = 1754 гривні 41 копійка ( інфляційне збільшення).

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Судом встановлено, що позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві)гривні 40 копійок (а.с. 1).

Нормою частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ціна позову становила 28 386 (двадцять вісім тисяч триста вісімдесят шість) гривень 79 копійок. Судом задоволено позовні вимоги частково у розмірі 11 145 (одинадцять тисяч сто сорок п`ять) гривні 41 копійка. Отже, позовні вимоги задоволено частково саме у 39,33 відсотковому еквіваленті.

За таких обставин, суд вважає, що з відповідача: ОСОБА_2 необхідно стягнути понесені судові витрати за сплачений судовий збір за подання позовної заяви на рахунок позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» саме у 39,33 відсотковому еквіваленті, а саме 952 (дев`ятсот п`ятдесят дві) гривні 73 копійки, що буде відповідати вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Доказами у справі встановлено, що 20 вересня 2024 року між Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» та адвокатом Бачинським Остапом Михайловичем укладено договір про надання правничої (правової) допомоги за номером: 20240920.4. Предметом договору визначено, що адвокат приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правничу (правову) допомогу, а клієнт зобов`язується оплатити надані послуги з надання професійної правничої допомоги. Розмір гонорару адвоката за надання клієнту професійної правничої допомоги визначається сторонами у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання сторонами, що підтверджується наданою суду копією такого договору.

Винагорода адвоката за надання послуг згідно цього договору визначена сторонами згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» із урахуванням складності справи, зайнятості адвоката, економічної вигоди для Клієнта та його господарської діяльності, а саме: шляхом встановлення фіксованої суми гонорару за надання послуг представництва інтересів клієнта в суді у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.

Адвокатом: Бачинським Остапом Михайловичем надано належним чином та у повному обсязі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» професійну правничу допомогу в цивільній справі запозовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі: Закон за № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону за № 5076-VI встановлено, що представництвом є вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону за № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які варто застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналогічну правову позицію виклала Велика Палата Верховного Суду у судовому рішенні від 19 лютого 2020 року (єдиний унікальний номер справи: 755/9215/15-ц).

Суд, дослідивши надані суду докази витрат на професійну правничу допомогу, приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Із доказів у справі, зокрема договору про надання правничої (правової) допомоги за номером: 20240920.4. від 20 вересня 2024 року вбачається, що сторони узгодили між собою регулювання ціни договору з фіксованою ставкою надання послуг у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.

Повно, всебічно встановивши обставини справи, здійснивши оцінку доказів з точки зору дійсності, допустимості, достатності та належності, виходячи із внутрішнього переконання, суд приходить до думки, що надані послуги професійної правничої допомоги представником позивача: адвокатом Бачинським Остапом Михайловичем та витрати, які були понесені позивачем: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» за надання таких послуг, належать до судових витрат, які у своїй сукупності відповідають критеріям дійсності, необхідності, розумності їх розміру, з урахуванням складності справи.

Суд вважає, що фактично понесені судові витрати відповідачем за надану професійну правничу допомогу у досліджуваній цивільній справі становлять: 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.

За таких обставин, врахувавши розмір пропорційно задоволених позовних вимог, а саме: у розмірі 39.33 %, суд вважає, що доцільно відшкодувати позивачу: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом досліджуваного цивільного провадження за рахунок відповідача: ОСОБА_1 у розмірі 2 753 (дві тисячі сімсот п`ятдесят три) гривні 00 копійок.

На підставі статей 16, 526, 527, 530, 625, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за договором позики за №399611 від 02 січня 2020 року в розмірі 11 145 (одинадцять тисяч сто сорок п`ять) гривні 41 копійка.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 952 (дев`ятсот п`ятдесят дві) гривні 73 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 753 (дві тисячі сімсот п`ятдесят три) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийнятті постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 28 листопада 2024 року.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», місцезнаходження: Львівська область, місто Львів, вулиця Степана Бандери, 87 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП : НОМЕР_2 .

Суддя Б.М. Петейчук