Справа № 161/7764/23 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М.
Провадження № 22-ц/802/382/24 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Черняк О. В.,

з участю позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2024 року

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у травні 2023 року звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня матір ОСОБА_6 . Після її смерті залишилися троє спадкоємців: чоловік ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ), син ОСОБА_4 . Вони прийняли спадщину після смерті матері шляхом спільної реєстрації на момент її смерті за однією адресою. Спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця складають житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вищевказане майно зареєстроване за відповідачем ОСОБА_4 на підставі Договору дарування від 05 жовтня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за № 4-4446 (право власності на 2/3 частини спірного будинковолодіння), та на підставі договору купівлі-продажу від 01 листопада 2002 року, посвідченого державним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за № 3-2783 (право власності на 1/3 частини спірного будинковолодіння). Вважають, що частина спадкового майна належала на праві спільної сумісної власності їхній покійній матері ОСОБА_6 та батькові ОСОБА_4 в рівних частках, оскільки придбано та реконструйовано ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти. Згідно з договором дарування від 05 жовтня 1993 року спірний будинок на момент посвідчення договору був повністю дерев`яним і жила площа його складала 37.8 кв. м. Проте, пізніше, станом на дату посвідчення договору купівлі-продажу від 01 листопада 2002 року житловий будинок вже був частково обкладений цеглою і житлова площа складала 64.8 кв. м. У подальшому, 04 листопада 2004 року за відповідачем було зареєстровано право власності на спірний будинок, загальна площа якого складала 104,5 кв. м., житлова 65,2 кв. м. У будинку за спільні кошти було зроблено капітальний ремонт, який значно підвищив його вартість. Під час шлюбу, укладеного 21 травня 1988 року подружжям, з метою поліпшення житлово-побутових умов за спільні кошти подружжя, добудовано спірне будинковолодіння та зроблено капітальний ремонт, внаслідок чого, спірний будинок збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя, а тому є підстави визнання цього майна об`єктом права спільної сумісної власності сторін, яке підлягає поділу між ними як колишнім подружжям по частині кожному. Усім трьом спадкоємцям належить у порядку спадкування в рівних частках вказане майно. Просили (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: по 1/6 частині кожному у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та земельній ділянці площею 0,846 га за тією ж адресою з кадастровим номером :31:033:0101.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2024 року позов задоволено частково, визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме по 1/18 частині житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме по 1/18 частині земельної ділянки площею 0,0846 га з кадастровим номером :31:033:0101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду. Частково не погоджуються з рішенням суду, вважають його ухваленим на підставі неповно з`ясованих обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення справи; із ненаданням оцінки всім наявним в матеріалах справи доказам та обставинам; наданням переваги одним доводам у справі перед іншими; із грубим порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; з обмеженням позивача у праві на захист. Вказують, що 21 травня 1988 року між їх матір`ю ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено шлюб. 05 жовтня 1993 року відповідачем на підставі договору дарування набуто 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруд за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 41,8 кв. м. (2/3) площі будинку, який мав загальну площу 63,8 кв. м. Впродовж 1993 2002 років матір спільно з відповідачем здійснили капітальну реконструкцію спірного будинку. Матір`ю спільно з відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 01 лютого 2002 року придбана інша 1/3 частина спірного будинковолодіння. Станом на 2011 рік загальна площа будинку становила орієнтовно 248 кв. м., з яких 41,8 кв. м. перебувало у приватній власності відповідача (на підставі договору дарування), а 206,2 кв. м. було спільною сумісною власністю подружжя. При цьому, за період з 1993 року по 2016 рік будинок зазнав капітальних змін внаслідок яких його вартість збільшилась у декілька разів, будинок зазнав повної реконструкції. Суд відмовив позивачам у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення технічної документації у порядку забезпечення доказів, що призвело до неповного з`ясування всіх обставин справи, які підлягали з`ясуванню. Вважають неправильним висновок суду про допустимість вирішення питання про визнання права власності позивачів на майно в порядку спадкування після смерті їхньої матері виключно в межах 1/3 частки, набутої ОСОБА_4 у власність на підставі договору купівлі-продажу за час перебування у шлюбі зі спадкодавцем, а тому така частина майна є спільною сумісною власністю подружжя. Будинок уцілому зазнав змін та реконструкцій, його площа збільшилась більш як в чотири рази. Частка будинку, що становить спадкове майно, станом на 2004 рік вже становила 1/3 частину будинку та земельної ділянки, а не 1/6, як це зазначено у рішенні суду. Відмова у проведенні експертизи унеможливила сторону позивачів довести факт збільшення під час спільного проживання в шлюбі відповідача з матір`ю позивачів станом на день її смерті розміру будинку, щонайменше на 143,5 кв. м. Вважають, що остаточна площа будинку станом на день смерті матері становила орієнтовно 248 кв. м., то її частка в будинку збільшилась порівняно з 2004 роком і становила 248 кв. м., з яких 41.8 кв. м. було у приватній власності відповідача, а 206,2 кв. м. спільною сумісною власністю подружжя, де 103,1 кв. м. був власністю матері. Якщо не враховувати вимоги статті 62 СК України, частка матері на день її смерті в спірному будинку становила щонайменше 2/5 частки в будинку (41%). Неврахування зазначених вище доказів призвело до прийняття судом за основу неправильних розрахунків площ та пропорцій у частинах власності в спірному будинку між відповідачем та їхньою матір`ю. Покази свідків не відображені в рішенні суду першої інстанції. Спірний будинок істотно збільшився у вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя, а також індивідуальних коштів матері, тому є підстави для визнання цього майна об`єктом права спільної сумісної власності матері ОСОБА_6 та батька ОСОБА_4 , яке підлягає поділу між ними як колишнім подружжям по частині кожному. Позивачам в порядку спадкування за законом після смерті матері належить по 1/6 домоволодіння та земельної ділянки. Просили частково скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2024 року в цій справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог. Ухвалити нове рішення про задоволення позову, визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: по 1/6 частині кожному у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; по 1/6 частині кожному у земельній ділянці площею 0,0846 га кадастровий номер :31:033:0101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 зазначив, що вважає апеляційну скаргу позивачів необґрунтованою. Вказує, що за час його перебування у шлюбі із ОСОБА_6 частки у володінні не змінювалися. На момент смерті спадкодавця, йому належала на праві особистої приватної власності (на підставі договору дарування) 2/3 частки домоволодіння, інша 1/3 частка перебувала у спільній сумісній власності подружжя (набута відповідачем на підставі договору купівлі-продажу), тому ОСОБА_6 належала 1/6 (1/3 : 2) частки у спірному будинковолодінні, що фактично є спадковим майном. Зважаючи на те, що спадкоємців є троє, кожному із них належить до спадкування по 1/18 (1/6 : 3) частки у будинковолодінні. Будь-яких доказів, які б свідчили про інший розподіл часток на право власності на житловий будинок, що є предметом спадщини після смерті ОСОБА_6 не існує. Навіть у разі збільшення загальної площі будинку, розмір часток їх власників не підлягає зміні. Право власності на вже реконструйований будинок зареєстровано після смерті спадкодавця 18 серпня 2023 року. Відмова у розробленні технічної документації не впливає на правильність рішення суду, оскільки збільшення площі будинку не впливає на розмір часток, право на спадкування яких позивачі бажають визнати. Усе будівництво проводилось відповідно до порядку, визначеного чинним законодавством. Ніхто з подружжя не ставив за життя ОСОБА_6 питання про зміну розміру часток на житловий будинок. Після смерті спадкодавця спадщина відкривається лише на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого з подружжя в об`єкті, який є спільним сумісним майном, не входить до складу спадщини. Наведені апелянтами доводи не спростовують розмір присудженої судом першої інстанції кожному із них частки в спадковому майні. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

На виконання ухвали Волинського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року про призначення судової будівельно-технічної експертизи, за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 адвоката Деркача Д. В., судовим експертом Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надано висновок за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 1502 від 28 серпня 2024 року.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представник позивача ОСОБА_3 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити з викладених у ній підстав.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 заперечували щодо задоволення вимог апеляційної скарги, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про залишення її без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 перебували у шлюбі, який зареєстрований 21 травня 1988 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старосамбірського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №34.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_9 є дітьми ОСОБА_6 та відповідача ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_4 05 жовтня 1993 року згідно договору дарування, який посвідчений державним нотаріусом Першої Луцької держнотконтори, реєстраційний номер 4-4446, набув у власність 2/3 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до договору купівлі-продажу від 01 листопада 2002 року відповідач ОСОБА_4 набув у власність 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вищевказане будинковолодіння розташоване на належній відповідачу ОСОБА_4 земельній ділянці площею 0,846 га, з кадастровим номером :31:033:0101, яка розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як діти померлої, та відповідач ОСОБА_4 , як інший з подружжя, який пережив спадкодавця.

20 березня 2023 року позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постановами приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Горбач Л. С. № 167/03-31, №166/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить померлій ОСОБА_6 .

Згідно з пунктом 1 розділу VII «Прикінцевих положень» СК України зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом, дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

За правилами статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі статтею 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя (статті 25 КпШС України).

Статями 1216, 1220-1221ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із частиною 1 статті 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

За частиною 1 статті 120 ЗК України, особи, які набули право власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_4 05 жовтня 1993 року набув у дар 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у нього виникло право особистої приватної власності на таку частку у домоволодінні. У період шлюбу та за життя спадкодавця ОСОБА_6 подружжя не домовлялося між собою у позасудовому порядку про зміну правового режиму майна, набутого ОСОБА_4 в дар у період шлюбу: не укладали договір про поділ майна подружжя, шлюбний договір (угоду) тощо. Спадкодавець ОСОБА_6 , зокрема, не оспорювала поширення на майно її чоловіка ОСОБА_4 (набутого ним в дар) правового режиму особистої приватної власності в судовому порядку, в тому числі з мотивів істотного збільшення вартості такого майна за рахунок її майнових, грошових чи фізичних вкладень. Згідно положень законодавства, чинного на момент набуття такого майна відповідачем ОСОБА_4 , набуті ним у дар 2/3 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруд не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистим майном ОСОБА_4 , що не входить до складу спадкової маси ОСОБА_6 .

Правильним є висновок суд першої інстанції про те, що режим спільної сумісної власності подружжя поширюється виключно на набуту ОСОБА_4 1/3 частку такого домоволодіння за договором купівлі-продажу у період шлюбу з ОСОБА_6 .

Отже, 1/3 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , набута ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 01 листопада 2002 року у період шлюбу із ОСОБА_6 є спільним майном подружжя, на яке поширюється режим спільної сумісної власності. Враховуючи положення статті 28 КпШС, ОСОБА_6 та час її смерті належала рівна частка (половина) у праві спільної сумісної власності на 1/3 частку такого житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруд, що становить 1/6. З огляду на кількість спадкоємців першої черги, кожен із них має право на рівну частку у праві на спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_10 по 1/3. ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 належить право спадкування по 1/18 частки у праві власності ОСОБА_6 на 1/6 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруд, та земельної ділянки площею 0,846 га, з кадастровим номером :31:033:0101, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Прийнявши часткове визнання відповідачем ОСОБА_4 позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання за позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 права власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 по 1/18 частині житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме по 1/18 частині земельної ділянки площею 0,0846 га з кадастровим номером :31:033:0101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Доводи апеляційної скарги про визнання спірного будинку та земельної ділянки об`єктом права спільної сумісної власності матері ОСОБА_6 та батька ОСОБА_4 внаслідок істотного збільшення його вартості та площі, яке підлягає поділу між ними як колишнім подружжям по частині кожному та необхідність визнання за кожним із позивачів права власності по 1/6 домоволодіння та земельної ділянки підлягають відхиленню з огляду на таке.

Судом оглядалася інвентаризаційна справа № 8521 на будинковолодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 1502 від 28 серпня 2024 року, вартість 2/3 частки будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з об`ємно-планувальними показниками та технічним станом на жовтень 1993 року становить 526 668 грн. Вартість житлового будинку літ. А-1 з сіньми літ. а та погрібами літ. а2 та літ. а2-3 літ. а2 по АДРЕСА_1 з об`ємно-планувальними показниками та технічним станом на жовтень 1993 року становить 790 002 грн. Вартість житлового будинку літ. А-2 з прибудовами літ. а2 та літ. а2-3 літ., мансардою літ. а8, погрібами літ. а1 та літ. а2, а4 та сходами по АДРЕСА_1 з об`ємно-планувальними показниками та технічним станом н 2023 рік становить 3 504 251 грн. Враховуючи, за період з 1993 року по 2023 рік здійснена реконструкція житлового будинку по АДРЕСА_1 з перебудовою та добудовами до житлового будинку значно перевищує площу будинку станом на 1993 рік з технічної точки зору порівняння вартостей будинку з різними параметрами та технічним станом з метою визначення відсотку збільшення вартості є некоректним. В результаті проведеного дослідження встановлено, що за період з 1993 року по 2023 рік загальна площа житлового будинку за рахунок прибудов та влаштування мансарди збільшилась з 63,8 кв. м. до 235,8 кв. м. Вартість житлового будинку літ. А-1 з сіньми літ. а та погрібами літ. а1 та літ. а2 по АДРЕСА_1 з об`ємно-планувальними показниками та технічним станом на жовтень 1993 року становить 790 002 грн, а вартість цього будинку літ. а1, а2, а4 зміненими об`ємно-планувальними показниками та технічним станом на 2023 року становить 3 504 251 грн.

У судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено, що право власності на реконструйований будинок зареєстроване 18 серпня 2023 року і не встановлено самочинного будівництва.

Колегія суддів вважає, що істотне збільшення площі будинку і його вартості не призводить до зміни часток співвласників.

Після смерті одного з подружжя відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя в об`єкті, який є спільним сумісним майном, не входить до складу спадщини (постанова Верховного Суду від 08 квітня 2020 року в справі № 130/2319/17-ц).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на 1/6 частину (половину від 1/3) житлового будинку, яка належала їй як майно, набуте подружжям за час шлюбу, і, відповідно, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності і 1/6 частину земельної ділянки.

В суді встановлено, що за життя спадкодавець ОСОБА_6 не порушувала питання про віднесення всього будинку до спільної сумісної власності у зв`язку з його добудовою та переобладнанням. Спадкодавець не зверталася до суду з позовом про визнання будинку об`єктом права спільної сумісної власності або про визнання за нею права власності на вказане нерухоме майно. Не може відбутися зміна правового режиму майна, належного ОСОБА_6 , після її смерті з ініціативи спадкоємців (позивачів по справі), якщо ОСОБА_6 , як інший із подружжя, за життя не ініціювала такого питання. У даному випадку не відбулося поширення на частину особистого майна відповідача ОСОБА_4 (2/3 частини будинковолодіння) режиму спільного майна подружжя.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що оскільки ОСОБА_6 за життя не реалізувала своє суб`єктивне право щодо визнання спірного житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя на підставі статті 25 КпШС, а з 2004 року статті 62 СК України; право особистої власності ОСОБА_4 на 2/3 частини будинковолодіння не оспорювала, тому права щодо оспорюваної частини житлового будинку не входили до складу спадщини ОСОБА_6 .

Не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Відмова суду в клопотанні про надання дозволу на розроблення технічної документації на спірний будинок є правильною, виходячи з предмету спору. Незазначення пояснень свідків, допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції, в рішенні суду не є обов`язковою процесуальною підставою для скасування рішення суду. Обставини, які суд визнав установленими, є доведеними належним чином, висновки, зроблені судом у такому судовому рішенні, відповідають обставинам справи.

Висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову зроблені з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права, з правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2024 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді