Провадження № 2-о/202/304/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

28 листопада 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Дребот І.Я.,

за участю секретаря Владимирова О.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту, що ОСОБА_1 проживав разом з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 більше п`яти років до дня його смерті. В обґрунтування заяви посилається на те, що ОСОБА_3 був його вітчимом. З 1999 року і до дня смерті ОСОБА_3 2011 року, він проживав з вітчимом однією сім`єю в будинку по АДРЕСА_1 , піклувалася про нього, вели спільне господарствро, займались благоустроєм домоволодіння, несли витрати на утримання житла, його ремонтом, мали спільний сімейний бюджет. Заповіту вітчим не залишив, оскільки його рідний син ОСОБА_4 помер у 22 річному віці. Інших родичів у ОСОБА_3 не залишилося. Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина, частка домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлення даного факту заявник обґрунтовує тим, що йому необхідно вирішити питання про оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 .

У судовому засіданні 28.11.2024 заявник та його представник ОСОБА_2 заяву підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним у заяві, просили заяву задоволити.

Представник заінтересованої особи Шостої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання 28.11.2024 не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення заявника та його представника, допитавши свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в книзі реєстрації смертей 22.04.2011 зроблено відповідний актовий запис за №510, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 виданим 22.04.2011 Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

Померлий ОСОБА_3 , який є вітчимом заявника, був зареєстрований з 23.04.1979 та постійно проживав до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Також, разом з ним проживав заявник ОСОБА_1 , що підтверджується записом у паспорті громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 виданим 30.08.1996 року, записами у будинковій книзі.

Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.09.2024 Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою 22.08.2024 заведено спадкову справу №508/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання якого на дату смерті зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаною постановою заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 .

Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_3 відсутні. Рідний єдиний син ОСОБА_3 ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , підтвердженням чого є Свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 видане 02.12.1988 Відділом РАЦС Виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Дніпропетровська.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Дніпро (стара назва м. Дніпропетровськ) в сім`ї ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Згодом батьки розлучились, ОСОБА_1 залишився жити з матір`ю ОСОБА_7 , яка згодом вийшла заміж за ОСОБА_3 , взявши собі прізвище чоловіка ОСОБА_9 . З вказаного часу ОСОБА_1 , його мати ОСОБА_10 та її чоловік ОСОБА_3 , стали проживати однією сім`єю. ОСОБА_3 ростив і виховував ОСОБА_1 , як сина. В свою чергу ОСОБА_1 сприймав та відносився до ОСОБА_3 , як до батька. Родина проживала у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 ), який належав на праві власності матері позивача ОСОБА_10 . За час шлюбу до будинку було зроблено прибудову, а також на території домоволодіння побудовано сарай, літню кухню, погреб та душову.

24.07.1974 року шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 було розірвано, про що видане відповідне Свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_4 від 24.07.1974 .

Рішенням народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 25.12.1974 у справі №2-2514 за ОСОБА_3 визнано право власності на 20/100 частину домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 , та виділено йому в порядку користування в житловій прибудові «А-1» кімнату 2-5 площею 5,9 кв.м., частину кімнати 2-4 площею 7,6 кв.м., сарай «В». ОСОБА_10 на праві особистої власності виділити в житловій прибудові «А-1» коридор 2-1, частина кімнати 2-4 площею 6,2 кв.м., ганок «а», сарай «Г», погреб под «Г», що складає 21/100 частини домоволодіння.

Після розірвання шлюбу, ОСОБА_1 , його мати ОСОБА_10 , продовжили проживати разом з ОСОБА_3 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 ). Вони разом вели спільне господарство, займалися благоустроєм домоволодіння, разом придбавали побутові речі для домашнього господарства для спільного користування, несли витрати на утримання житла, його ремонт, надавали одне одному взаємну допомогу, спільно використовували нерухоме майно, мали спільний сімейний бюджет, який розподіляли між собою для підтримання належного рівня життя, всі свята за можливості проводили в колі рідних та спільних друзів.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в Книзі реєстрації смертей 22.04.2011 зроблено відповідний актовий запис за №510, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 виданим 22.04.2011 Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. З дня його смерті і по даний час ОСОБА_1 продовжує проживати у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , утримує його, здійснює необхідний поточний ремонт та сплачує відповідні комунальні платежі.

Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_1 постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, враховуючи що інші спадкоємці відсутні, в силу ст. ст. 1264, 1268 ЦК України ОСОБА_1 є спадкоємцем четвертої черги, що автоматично прийняв спадщину.

На підтвердження спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надано копію Домової книги, розпочатої 03.12.1984 (заведеної замість старої), з відповідними відмітками про прописку, відповідно яких адресою місця проживання і ОСОБА_1 (з 29.11.1973 по 16.09.1996, та з 07.09.1999 по сьогодні), і ОСОБА_3 (з 23.04.1979 по 01.11.2012 (знято з реєстрації у зв`язку із смертю)) є АДРЕСА_1 .

Відповідно до штампу Індустріального відділу Дніпропетровського УМВС України у Дніпропетровській області про прописку у паспорті ОСОБА_1 , він з 07.09.1999 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зазначили, що вони особисто знайомі з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , оскільки проживають по сусідству. Підтвердили факт спільного проживання однією сім`єю заявника з ОСОБА_3 , вказали що останній був вітчимом заявника та виростив його як рідного сина. Останні п`ять років до смерті у 2011 році ОСОБА_3 ОСОБА_1 проживав разом з ним, дбав про нього як батька, та вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, як вітчим та пасинок.

Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з померлим спадкодавцем необхідно заявнику для належного документального оформлення питання щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , на підставіст.1264 ЦК України, як особи, яка проживала із спадкоємцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

За положенням п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

У відповідності до абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7 , якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до п.21 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року із відповідними змінами і доповненнями, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що дійсно ОСОБА_1 більше п`яти років і до смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, за час спільного проживання спільно ним користувалися, витрачаючи кошти на утримання квартири, харчування, придбання предметів першої необхідності тощо, що зокрема підтверджується показами свідка ОСОБА_5 та ОСОБА_11 .

У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним доказам у справі.

Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Таким чином, виходячи з аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи, що в даному випадку заявник іншим правовим шляхом, окрім звернення до суду про встановлення факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 не може підтвердити вказаний факт, а надані суду докази є належними та допустимими, тому, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, підлягає задоволенню.

Факт про встановлення якого просить заявник має для нього юридичне значення, оскільки дає право на спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Оскільки чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту проживання осіб однією сім`єю та виникнення між ними майнових прав, це згідно з ч.2 ст. 315 ЦПК України може зробити суд у порядку встановлення юридичного факту.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту, що передбачено ст.315 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265, 293, 294, 315 ч.2 ст. 319 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) з спадкодавцем - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , понад п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 07.09.1999 року по 29.03.2011 року (день смерті ОСОБА_3 ), по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.12.2024 року

Суддя І.Я. Дребот