Справа № 729/1623/24
2/729/536/24 р.

У Х В А Л А
03 грудня 2024 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючої судді Булиги Н.О.
за участі секретаря Романченко С. С.
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду м. Бобровиця справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тібеж Катерина Ігорівна, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
Позивач через свою представницю звернувся до Бобровицького районного суду з позовом до відповідачки посилаючись на те, що 24.04.1999 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бобровицького районного управління юстиції Чернігівської області між ними було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте, сімейне життя не склалося, шлюб існує лише формально, шлюбні відносини між подружжям припинено. Вказані обставини унеможливлюють подальше спільне життя з відповідачкою, тому ОСОБА_1 просить даний шлюб розірвати.
Сторони в судове засідання не з`явилися.
Відповідачка через канцелярію суду надала заяву, в якій просить суд надати строк для примирення шість місяців, оскільки вважає, що можливо зберегти сім`ю. Просила провести судове засідання призначене на 03.12.2024 у її відсутність.
Від представниці позивача надійшла заява в якій зазначено, що позивач заперечує проти надання строку на примирення, оскільки вважає це затягуванням розгляду справи. Зазначає, що позивач не проживає з відповідачкою більше 1,5 років, між ними склалися неприязні стосунки, які повністю унеможливлюють примирення.
Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши заяву відповідачки та матеріали справи, суд доходить такого висновку.
Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно зі ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВС України від 21 грудня 2007 року № 11 шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Так, судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою склалися неприязні стосунки, на що посилається представниця позивача, наводячи певні аргументи з наданням доказів.
Підтримання позовних вимог позивачем та його категоричне заперечення щодо надання строку на примирення, свідчить про небажання позивача вдаватися до будь-яких заходів, спрямованих на відновлення подружніх відносин. На думку суду, примирення подружжя з визначенням судом строку можливе, зокрема, за умови, якщо обидві сторони допускають можливість збереження шлюбу та готові до взаємних поступок з ціллю відновлення взаємовідносин.
Однак, виходячи із встановлених обставин, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що надання строку на примирення у даному випадку не є доцільним, а лише суперечитиме інтересам позивача.
Зважаючи на викладене, заява відповідачки про надання строку на примирення є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 24, 56, 111 СК України, ст. ст. 258, 259, 260, 261, 353 ЦПК України, суд
У задоволенні заяви відповідачки ОСОБА_2 про надання строку на примирення - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Н.О.Булига