ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Макарова М.О., Ткаченко І.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2024 року по справі за заявою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про видачу дублікату виконавчого листа, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа, боржником за яким є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2024 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» ставить питання про скасування ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2024 року та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ними доведено підстави для задоволення заяви, які залишені судом першої інстанції без належної уваги. Вказують, що військова окупація частини України з 2014 року та втрата ними документації внаслідок такої окупації є поважною причиною для поновлення строку та видачі дублікату виконавчого листа.

Відзив на апеляційну скаргу надано не було.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 07 грудня 2011 року Київським районним судом міста Донецька ухвалено рішення по справі №2-2799/11 за позовом АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов Банку задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитом в сумі 4 344,67 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 51,16 грн, витрати по сплаті державного мита в сумі 294,12 грн., витрати по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн.

Заявник вказує, що на виконання вказаного рішення суду Банком було отримано відповідні виконавчі листи про стягнення з Відповідачів суми заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Проте, у зв`язку із початком бойових дій в Донецькій області в 2014 року, Донецька обласна дирекція АБ «Укргазбанк» була змушена припинити свою роботу, всі документи Банку по вказаній справі залишились в приміщенні дирекції в м.Донецьк.

У травні 2018 року АБ «Укргазбанк» звернулися до суду з заявою про відновлення втраченого судового провадження в частині рішення.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2018 року по справі № 2-2799/11 було відновлено рішення Київського районного суду м. Донецька від 07 грудня 2011 року по справі № 2-2799/11 за позовом АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги АБ «Укргазбанк» задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом в сумі 4 344, 67 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 51,16 грн, витрати по сплаті державного мита в сумі 294,12 грн, витрати по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн.

Згідно інформації з автоматизованої системи виконавчих проваджень, відкритих виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 немає.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив із того, що із заявою про видачу дубліката виконавчих листів Банк звернувся вже після спливу строку, протягом якого виконавчі листи могли би бути пред`явлені до виконання, та не навів у заяві про видачу дублікатів та поновлення строку на пред`явлення їх до виконання поважних причин не звернення із такою заявою в межах строку на пред`явлення їх до виконання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Із наведеними Конституційними положеннями кореспондується частина перша статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року в справі №1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року №3-рп/2010 у справі №1-7/2010 вказав, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обв`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (заява №40450/04) право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу.

Із заявою про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу можна звернутися лише в межах строків пред`явлення їх до виконання. У разі пропуску такого строку одночасно із заявою про видачу дубліката слід подати і заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, зокрема, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Подібні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 09 лютого 2022 року в справі № 201/4043/19, від 09 лютого 2022 року в справі № 757/14604/20, від 06 листопада 2019 року в справі № 2-1053/10, від 23 вересня 2020 року в справі № 127/2-3538/10.

Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

У пунктах 4447 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що: «стягувач, який пропустив строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

Видача дубліката виконавчого документа пов`язується з його втратою та можлива в межах строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання або за умови поновлення такого строку судом у разі його пропуску. У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частини перша статті 433 ЦПК України). Єдиною та необхідною підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин його пропуску. Встановлення судом факту пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання і непоновлення його судом є підставою для відмови у задоволенні заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Таким чином, під час вирішення питання щодо можливості видачі судом дубліката виконавчого документа на підставі звернення стягувача до суду з такою заявою обов`язковим та визначальним є питання з`ясування обставин, чи подана така заява заявником у строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документа до виконання (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2024 року в справі № 1519/2-4707/11, провадження № 14-21цс24).

Отже, незалежно від фактичних та об`єктивних обставин втрати виконавчого документа, підтверджених доказами, юридично значущим є встановлення факту дотримання заявником строку звернення до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Зазначені процесуальні вимоги про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу його дубліката, є взаємопов`язаними, тому вирішення питання про видачу дубліката виконавчого документа можливо лише після вирішення питання про поновлення строку пред`явлення цього документа до виконання, у протилежному випадку, очевидно, що відсутні підстави для перевірки обставин втрати виконавчого листа, відповідно і для задоволення заяви стягувача в цій частині.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) в редакції, чинній на час ухвалення рішення Київського районного суду міста Донецька від 07 грудня 2011 року по справі №2-2799/11виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 1 частини другої статті 22 Закону № 606-XIV передбачено, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Аналіз пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6), в постановах Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 521/21810/17, від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду 10 серпня 2022 року у справі № 1522/12531/12 (провадження № 61-18649св21).

Згідно з статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 76,77,78,79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з даною заявою заявник посилається на те, що на виконання рішення Київського районного суду міста Донецька від 07 грудня 2011 року по справі №2-2799/11 за позовом АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 банком було отримано виконавчі листи. Проте, у зв`язку із початком бойових дій в Донецькій області в 2014 року, Донецька обласна дирекція АБ «Укргазбанк» була змушена припинити свою роботу, всі документи банку по вказаній справі залишились в приміщенні дирекції в м. Донецьк.

Колегія суддів звертає увагу на те, що заявником не вказано у заяві дату отримання виконавчих листів та не зазначено чи були вони звернені до виконання. Як і не вказано, що саме стало перешкодою після ухвалення рішення від 07 грудня 2011 року здійснити належні заходи, направлені на його виконання.

Тобто заявник не надав доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію ним своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема, вчинення всіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення. Зі змісту заяви прослідковується, що з дня набрання рішенням суду законної сили та до 2014 року стягувач мав реальну можливість та достатньо часу для вжиття заходів і реалізації своїх прав по виконанню судового рішення.

За вказаних обставин посилання на те, що строк для пред`явлення виконавчого листа пропущено та виконавчий лист втрачено саме із початком бойових дій в Донецькій області в 2014 року не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

Відновлення втраченого судового провадження по справі № 2-2799/11 в частині тексту рішення від 07 грудня 2011 року також не може бути підставою для задоволення заяви про поновлення строку та видачу дублікату виконавчого листа.

Згідно частини п`ятої статті 491 ЦПК України, заява про відновлення втраченого судового провадження для виконання судового рішення може бути подана до закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Суд може поновити зазначений строк, якщо за клопотанням заявника визнає причини його пропуску поважними.

Тобто, за змістом цієї норми закону вбачається, що відновлення втраченого судового провадження може бути здійснено не лише до закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, а й за умови поновлення судом строку для подання заяви про відновлення втраченого судового провадження.

Отже, факт відновлення втраченого судового провадження не встановлює автоматичного відновлення і строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а також не свідчить про те, що такий строк не сплив.

В ухвалі суду від 20 серпня 2018 року про відновлення втраченого судового провадження суд жодної оцінки строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання не надавав.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала про відновлення втраченого судового провадження по справі № 2-2799/11 в частині тексту рішення була ухвалена 20 серпня 2018 року, а дана заява подана 12 червня 2024 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що, вирішуючи питання щодо видачі дублікату виконавчого листа суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи з цього питання, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Підстав для його скасування не вбачається.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: М.О. Макаров

І.Ю. Ткаченко