Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2024 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Захарчук С. С.,

за участю секретаря судового засідання - Обиход В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київська міська рада, ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , 1938 року народження, є його вітчимом та з яким він проживав однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 з 1978 року до моменту смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 , він та його матір ОСОБА_1 , а також його дочка були власниками квартири, у якій вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 він звернувся до приватною нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, приватний нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/8 частки вказаної квартири після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із тим, що у всіх випадках факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем встановлюється судом.

У зв`язку із цим, виникла необхідність у зверненні до суду для встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту проживання однією сім`єю його зі спадкодавцем - ОСОБА_3 з 01.01.2004 (з моменту дії ЦК України) по ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті ОСОБА_3 ) (тобто не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини).

Так, 03.07.1966 був укладений шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Від їх шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 народився він.

У подальшому, його мати одружилася з ОСОБА_3 та змінила своє прізвище на ОСОБА_3 .

Рішенням виконавчого комітету Подільської районної ради народних депутатів №163 від 15.03.1978 «Про надання службової житлоплощі двірнику ЖЕК № 804 гр. ОСОБА_7 » закріплено за ЖЕК № НОМЕР_1 , як службову двокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 та поселено на цю площу двірника ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та його та видано ордер на квартиру.

У подальшому, квартиру було приватизовано та відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10.10.2005 квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на власності ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 у рівних долях.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його матір. Після смерті ОСОБА_7 належна їй 1/4 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 успадкована ним та ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

З моменту надання у користування службової кварти його матері у 1978 році до моменту смерті ОСОБА_3 він з останнім проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 у них було одне і теж зареєстроване місце проживання за вказаною адресою.

Посилаючись на зазначені обставини, заявник просив встановити факт його спільного проживання з ОСОБА_3 з 01.01.2004 по ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засідання представник заявника підтримав заяву з викладених у ній підстав та просив заяву задовольнити.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 підтримала заяву та просила її задовольнити.

Представник Київської міської ради у відзиві на заяву вказав на те, що просить розглядати справу за його відсутності, та вказав на необхідність ухвалення рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріалами справи. дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в статтях 1261-1265 цього Кодексу. Таким чином, право на спадкування мають особи, визначені як спадкоємці за заповітом або законом.

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 554/14633/15-ц (провадження № 61-9952св18) та від 21 березня 2019 року в справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18).

Рішенням Конституційного суду України в справі N 1-8/99 (за конституційними поданнями Служби безпеки України та інших про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до кола членів сім`ї належать дружина (чоловік), їх діти і батьки, проте членами сім`ї можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання і ведення спільного господарства, тобто не лише близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Отже, необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання особи разом зі спадкодавцем є доведеність факту їх спільного проживання, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років.

Як установлено судом, померлі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 111).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_7 від першого шлюбу (а.с. 11).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 21).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

ОСОБА_1 має дитину - ОСОБА_2 .

Згідно зі свідоцтвом про право на власність на житло - квартиру АДРЕСА_2 від 10.10.2005 співвласниками квартири є - ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 (а.с. 119).

Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 вказав на те, що проживав з померлим ОСОБА_3 однією сім`єю у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 01.01.2004 по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Разом з тим, заявником не надано будь-яких доказів, які б вказували на те, що відносини між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у період з 01.01.2004 по ІНФОРМАЦІЯ_1 носили сімейний характер, а саме, що вони були пов`язані спільним побутом, вели спільно господарство, мали спільний бюджет та мали взаємні права та обов`язки по відношенню один до одного.

Натомість, як установлено судом зі слів заявника він був одружений, ОСОБА_1 має доньку - ОСОБА_2 .

До моменту смерті ОСОБА_7 (у 2008 році) ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 16.11.1974 (а.с .111).

Зі свідоцтва про смерть ОСОБА_3 вбачається те, що останній помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Кагарлик, Кагарлицького району, Київської області.

Крім того, свідок ОСОБА_9 , яка є сусідкою ОСОБА_1 , вказала на те, що ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_10 , у них народилася дитина, всі проживали в одній квартирі, після смерті матері заявника ОСОБА_1 доглядав за ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_11 , який є сусідом, вказав на те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та інші особи проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, свідки фактично підтвердили лише факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1

Отже, заявником не доведено факту його проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 протягом п`яти років на момент відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1, також заявником не надано доказів того, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали взаємні права і обов`язки по відношенню один до одного (зокрема, не надано доказів ведення зі спадкодавцем спільних витрат, не надано доказів наявності спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявності усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тощо). Одночасно, спільне проживання осіб в одній квартирі не свідчать про те, що їх відносини мають характер сімейних відносин та ці відносини мають ознаки сім`ї, визначені ст. 3 СК України.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 354 ЦПК України -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київська міська рада, ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. С. Захарчук