Провадження № 2-з/638/123/24
УХВАЛА

Іменем України

03 грудня 2024 року Дзержинський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

секретаря Кассіч Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Ріетуму Банка» (AS «RIETUMU BANKA») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування як фраудаторного правочину та повернення нерухомого майна боржнику,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_3 . Свою заяву обґрунтовує тим, що предметом позову є визнання недійсним договору дарування квартири як фраудаторного правочину, а також повернення спірної квартири у власність ОСОБА_1 з метою подальшого звернення стягнення на вказане майно для погашення заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем. Враховуючи попередню недобросовісну поведінку ОСОБА_1 , у позивача є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (які є батьками теперішнього власника спірної квартири) можуть вчинити дії, спрямовані на відчуження, що значно утруднить захист прав та інтересів позивача, оскільки буде вимагати пред`явлення додаткового позову до нового власника.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 січня 2022 року у справі № 824/235/21 заяву позивача задоволено у повному обсязі, вирішено визнати та надати дозвіл на виконання рішення Балтійського міжнародного третейського суду від 31 серпня 2021 року по справі № С-1107/110621 за позовом Акціонерного товариства «Ріетуму Банка» до Oleos Swiss S.A. та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 3582521,41 євро. Постановою Верховного Суду від 08 червня 2023 року апеляційні скарги боржника і поручителя залишені без задоволення, а ухвала Київського апеляційного суду від 17 січня 2022 року у справі № 824/235/21 без змін.

Згідно з пунктом 5 «Особливі умови» Договору поруки, ОСОБА_1 не має права без попередньої письмової згоди Банку відчужувати власне нерухоме майно третім особам; укладати угоди, в яких передбачено безоплатне розділення з третіми особами, будь-яке відчуження та/або дарування своїх грошових коштів, та/або іншого майна.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07 листопада 2024 року власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 17 травня 2021 року.

Таким чином, предметом спору є квартира АДРЕСА_1 , яка на праві власності належала ОСОБА_1 та була ним подарована ОСОБА_2 (дружині), яка в свою чергу подарувала її ОСОБА_3 (доньці).

В постанові № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року по справі № 20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Рішенням від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

В заяві про забезпечення позову представник позивача посилався на існування ризику подальшого ускладнення чи унеможливлення виконання рішення. Дані ризики обґрунтовані тим, що відповідачі можуть вчинити дії, спрямовані на відчуження квартири, що значно утруднить захист прав та інтересів позивача, оскільки буде вимагати пред`явлення додаткового позову до нового власника.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженні майном.

Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, тому для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Зважаючи на те, що між сторонами дійсно виник спір, з урахуванням підстав та змісту позову, та наявності загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову, позовним вимогам, балансу інтересам сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири.

Заборона на відчуження квартири, щодо якої між сторонами виник спір, не є позбавленням права власності на неї, зважаючи на що, з урахуванням встановлених обставин, заборона на відчуження квартири є виправданою, а рішення про заборону на відчуження є таким, що підтримує "справедливу рівновагу" між загальним інтересом відповідачів по справі та захистом прав позивача.

З урахуванням встановлених та зазначених вище обставин, доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, судом встановлено, що між сторонами по справі дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. З урахуванням встановленого обсягу позовних вимог, суд дійшов висновку щодо співмірності такого виду забезпечення позову як заборона відчуження із заявленими позовними вимогами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року по цивільній справі № 381/4019/18 визначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Позовна заява містить відповідне обґрунтування заявлених позовних вимог, на підтвердження яких надано відповідні докази, а наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири, суд враховує співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Оскільки предметом спору є квартира, вартість якої є значною, вбачається, що забезпечення позову шляхом заборони її відчуження, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а відтак незабезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки майно фактично перебуває у володінні власника, та виникає лише перешкода у вільному розпорядженні цим майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2021 року по цивільній справі № 643/12369/19.

Також суд вважає недоцільним застосування зустрічного забезпечення, зважаючи на наступне.

Забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири не впливає на матеріальний стан відповідача та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування.

Матеріали справи не містять будь-яких належних даних, що свідчать про можливе завдання відповідачу збитків внаслідок забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири.

Висновки щодо забезпечення позову шляхом заборони відчуження ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності і розумності та відповідають положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд.

Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку щодо наявності достатніх правових підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Ріетуму Банка» (AS «RIETUMU BANKA») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування як фраудаторного правочину та повернення нерухомого майна боржнику задовольнити частково.

Забезпечити позов Акціонерного товариства «Ріетуму Банка» (AS «RIETUMU BANKA») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування як фраудаторного правочину та повернення нерухомого майна боржнику по цивільній справі № 638/22988/24 шляхом заборони відчуження нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 .

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст.261 ЦПК України та може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий Є.В.Невеніцин