Справа № 932/9528/21
Провадження № 2/201/187/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Галко С.Д.,

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Анісімов В`ячеслав Едуардович, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу частки нерухомого майна недійсним, припинення права власності та поновлення права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача та пояснень третіх осіб

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська 30 серпня 2022 року надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3 , треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Анісімов В`ячеслав Едуардович, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу частки нерухомого майна недійсним, припинення права власності та поновлення права власності, в якому позивач просила суд: просила суд:

-Визнати недійсним договір купівлі - продажу 11/100 домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений 15 травня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Анісімовим В`ячеславом Едуардовичем, реєстровий номер 527, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 .

-Припинити право власності ОСОБА_3 на 11/100 домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 зареєстрованого 15 травня 2021 року , номер запису 41952230,

-Поновити право власності ОСОБА_9 на 11/100 частин домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

-Вирішити питання про розподіл судових витрат

В обґрунтування позовних вимог з урахуванням їх уточнень позивач посилалась на те, що з 1977 року по теперішній час вона проживала за адресою АДРЕСА_1 . Дане домоволодіння перебуває у спільній частковій власності декількох осіб. До 15 травня 2021 року їй належало 11/100 частин домоволодіння (кв. 5).

Відповідно до довідки КП «Дніпровське МБТІ» ДМР № 3140 від 22 березня 2021 року та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 293260142 від 29 грудня 2021 року інші частини домоволодіння розподіленні наступним чином: ОСОБА_3 63/100 частин (в тому числі й 11/100 частин позивача), ОСОБА_7 13/100 частин, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 5/200, а разом 5/100, ОСОБА_10 9/100, ОСОБА_11 10/100.

Її чоловік помер в 1988 році, дітей немає, на теперішній час із родичів в неї є тільки племінник ОСОБА_12 . В силу похилого віку вона потребує стороннього догляду, який їй надавав племінник ОСОБА_13 .

З травня 2020 року ОСОБА_13 розпочав реконструкцію належного їй сараю, однак будучи не обізнаним про зміни в дозвільних процедурах ними вчасно не було повідомлено про початок виконання будівельних робіт, в зв`язку з чим 23 вересня 2020 року Управлінням ДАБК Дніпропетровської міської ради винесено постанову про накладення штрафу за порушення процедур.

В подальшому племінник намагався зареєструвати право власності на переобладнане майно, проте у нього виникли труднощі.

Протягом останніх років її сусідка ОСОБА_14 почала викуповувати у інших сусідів їхні частки та неодноразово пропонувала й позивачці продати свою частку, однак на вказані пропозиції вона відмовлялася.

12 травня 2021 року близько 12 години до неї прийшла ОСОБА_15 та повідомила що бажає придбати для неї будинок, після чого вони разом поїхали дивитися будинок який їм показав чоловік на ім`я ОСОБА_16 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 до неї знову прийшла ОСОБА_14 та попросила в неї документи на її частку домоволодіння щоб подивитися чи все з ними гаразд, а потім повідомила що забирає їх, а позивачці необхідно завтра з`явитися до нотаріуса для укладання договору.

Наступного дня вона разом з ОСОБА_14 її сином ОСОБА_17 та ріелтором ОСОБА_16 поїхали на машині до нотаріуса на АДРЕСА_2 , де вона підписала якісь документи, які саме вона не знає оскільки була без окулярів. Жодних коштів ніхто їй не передавав. Вже після підписання документів ОСОБА_15 повідомила що її квартиру переоформили на сина ОСОБА_14 .

Після чого вона, ОСОБА_18 та ОСОБА_16 поїхали до іншого нотаріуса на пр. Гагаріна де ОСОБА_18 передала кошти ОСОБА_16 після чого помічник нотаріуса винесла якісь документи які вона підписала, що саме вона підписала не знає, оскільки була без окулярів, після чого ОСОБА_18 передала їй ключі від її нового помешкання та відвезла додому.

16 травня повернувся її племінник ОСОБА_13 якому вона показала документи, що передала ОСОБА_14 , після спілкування племінника з ОСОБА_14 остання повідомила, що придбала частку домоволодіння у ОСОБА_9 .

Оскільки жодного наміру продавати свою частку у неї не було ОСОБА_14 використовуючи психологічний тиск переоформила її частку на свого сина.

Тому позивач пославшись на вимоги ст. 362 ч. 1 ЦК України на переважне право співвласника майна перед іншими особами на купівлю частки майна та ст. 229 ЦК України вчинення правочину під впливом помилки просила її позовні вимоги задовольнити.

Окрім того зазначила що в правовстановлюючих документах та в її паспорті були розбіжності в прізвищі, а тому нотаріус не мав права посвідчувати договір купівлі- продажу. Також зазначила, що станом на дату укладення спірного договору частина належного їй нерухомого майна, а саме сарай літ И1, було реконструйовано, замість нежитлової будівлі здійснено будівництво капітальної споруди житлового призначення. Станом на 23 жовтня 2020 року (до дати укладення спірного договору) було проведено технічну інвентаризацію належної їй частки домоволодіння та за її результатами виготовлено новий технічний паспорт, який відображав поточний технічний стан нерухомого майна. Так будівля літ. И1 має внутрішню площу 28,8 кв.м. висоту 2,9 м.

Окрім цього 25 листопада 2020 року нею було подано декларацію про готовність до експлуатації об`єкту, яка зареєстрована за № 38-321-64-2020. У зв`язку з реконструкцією її гаража опис об`єкта, який був предметом спірного договору купівлі - продажу та зазначений в ньому опис, не відповідають фактичному об`єкту нерухомості, отже нотаріусом внесено недостовірні відомості щодо опису об`єкту нерухомості, оскільки в розділі «Опис Об`єкту» в Державному реєстрі речових прав об`єкт літ. 2И1- теплиця тимчасова, об`єкт літ И1 взагалі відсутні (т. 1 а.с.1-11, 52-62).

13 квітня 2023 року від третіх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надійшли письмові пояснення в яких останні зазначили, що вони з 2017 року проживають в будинку АДРЕСА_1 та їм належить по 5/200 частин домоволодіння. Про те що частка ОСОБА_19 перейшла до нового власника їм стало відомо від її племінника ОСОБА_13 , який повідомив про обман його тітки. Вважали що всупереч закону при посвідченні договору купівлі -продажу належної ОСОБА_9 на праві спільної часткової власності частин домоволодіння нотаріусом не було отримано відмови від них та інших співвласників, що є підставою для визнання його недійсним (т. 1 а.с. 131-133).

22 травня 2023 року відповідачем надано відзив на позовну заяву в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимогу в зв`язку з їх необґрунтованістю. Так, ОСОБА_9 мала намір продати свою частку, тому на протязі багатьох років вони підшукували їй належне житло. Коли з позивачем став проживати її племінник, він забажав набагато більше за частку позивача. Ніякого тиску на позивача з їхнього боку не було, вона добровільно погодилася на запропоноване їй помешкання, яке їй сподобалося. Оригінали документів на квартиру позивач передавала нотаріусу сама та підписала всі документи добровільно, після чого вони поїхали до іншого нотаріуса на пр. Гагаріна та там оформили придбану квартиру на позивачку. Окрім того позивач надала розписку в якій зазначила що отримала 15 000 доларів за свою квартиру. Після продажу спірної квартири позивач залишилася за нашої домовленості проживати в себе вдома, а придбану квартиру попросила здати в оренду. Жодного умислу зі стороні відповідача не було. Також зазначив що на момент придбання частки домоволодіння у ОСОБА_19 він був співвласником спільної власності у розмірі 52/100 частин. Позивач вільно без ніякого примусу здійснила своє право вибору і набування права власності на помешкання за адресою АДРЕСА_3 ( т. 1 а.с. 152 - 156).

22 травня 2023 року від третьої особи ОСОБА_20 надійшли пояснення на заявлені позовні вимоги в яких остання зазначила, що вона з позивачем давно знайома оскільки мешкають в одному будинку, позивач не одноразово виявляла бажання продати свою квартиру та навіть в 2019 році зверталася до ріелторів. Вони їй пропонували 9 000 доларів США однак коли з`явився її племінник ОСОБА_13 він забажав 23 000 доларів США. Коли черговий раз позивач повідомила що бажає продати свою квартиру ми запропонували їй подивитися на вибрану нами квартиру. До нотаріуса вона з`явилася добровільно, правовстановлюючі документи надавала сама, документи були підписанні нею власноручно. Після підписання документів про продаж квартири позивачки, вони всі разом поїхали до нотаріуса на пр. Гагаріна для укладення договору на придбання помешкання позивачці (т. 1 а.с.167-168).

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

10 листопада 2021 року позивач звернулася з даним позовом до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська (т. 1 а.с. 2-11).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 10 листопада 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Куцеволу В.В. (т. 1 а.с. 41-42).

На виконання вимоги ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя Куцевол В.В. звернувся до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління паспортної роботи, громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУДМС в Дніпропетровській області стосовно реєстрації місця проживання відповідача (т. 1 а.с. 43).

12 листопада 2021 року ухвалою судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська позовна заява була залишена без руху (т. 1 а.с. 44-45).

30 листопада 2021 року до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська надійшла відповідь про зареєстроване у встановленому законом порядку місце перебування відповідача (т. 1 а.с. 46).

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Куцевола В.В. від 24 січня 2022 року позовну заяву передано за підсудністю до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська (т. 1 а.с. 81-82).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 30 серпня 2022 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (т. 1 а.с.88).

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (т. 1 а.с. 89)

Ухвалою судді від 01 вересня 2022 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3 , треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Анісімов В`ячеслав Едуардович, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу частки нерухомого майна недійсним, припинення права власності та поновлення права власності. (т. 1 а.с. 90-91).

10 жовтня 2022 року на адресу суду надійшла відповідь з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (т. 1 а.с. 93).

Ухвалою суду від 13 грудня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 103- 104).

13 квітня 2023 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Анісімова В`ячеслава Едуардовича, належним чином засвідченні копії документів, які слугували для нотаріального посвідчення 15 травня 2021 року договору купівлі - продажу 11/100 домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 реєстровий номер 527, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 127-128).

10 травня 2023 року від представника позивача надійшло клопотання про заміну третьої особи ОСОБА_10 на її спадкоємця ОСОБА_8 , яке 27 червня 2023 року в судовому засіданні було задоволено (т. 1 а.с. 143-144).

07 листопада 2023 року на адресу суду від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Анісімова В.Е. надійшли витребуванні судом документи, а саме копія договору купівлі - продажу від 15 липня 2021 року, реєстр № 527 та копії документів на підставі яких, він посвідчувався (т. 1 а.с .224 - 249 т. 2 а.с. 1-5).

04 грудня 2023 року від представника позивача надійшло клопотання до суду про зупинення провадження у справі до моменту вступу в спадщину спадкоємців позивача ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до довідки про причину смерті №86 від 04 грудня 2023 року та лікарського свідоцтва про смерть. (т. 2 а.с. 12-14).

Ухвалою суду від 05 грудня 2023 року провадження у цивільній справі № 932/9528/21 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3 , треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Анісімов В`ячеслав Едуардович, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу частки нерухомого майна недійсним, припинення права власності та поновлення права власності було зупинено до визначення правонаступниківОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 2 а.с. 16-17).

04 липня 2024 року від представника ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надійшла заява про поновлення провадження у справі та залучення у справі правонаступника позивача (т. 2 а.с. 19).

Ухвалою судді від 04 липня 2024 року провадження у справі було поновлено (т. 2 а.с .23)

24 вересня 2024 року ухвалою суду залучено до участі в справі у якості правонаступника позивача ОСОБА_9 - ОСОБА_1 у цивільній справі №932/9528/21 за ОСОБА_9 до ОСОБА_3 , треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Анісімов В`ячеслав Едуардович, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу частки нерухомого майна недійсним, припинення права власності та поновлення права власності (т. а.с. 32-33).

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні та пояснили що відповідач та його мати скориставшись тим, що ОСОБА_1 не було поряд з ОСОБА_9 ввели її в оману, уклавши спірний договір купівлі - продажу , взамін придбавши квартиру з гіршими умовами та ще й яка розташована на другому поверсі.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог вважаючи їх необґрунтованими, пояснивши що на протязі останніх років він викупає частки квартир за адресою АДРЕСА_1 . На день укладення договору він уже був власником домоволодіння за вказаною адресою, там мав намір придбати також і у позивача, однак вона взамін хотіла не кошти а інше житло, яке вони тривалий час їй підшукували та коли знайшли квартиру яка влаштовувала ОСОБА_9 уклали спірний договір.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила в їх задоволенні відмовити, пояснивши що ОСОБА_9 вона знає давно, оскільки проживали в одному дворі. ОСОБА_9 давно хотіла продати свою частку навіть вивішувала оголошення про це, саме тому вона запропонувала їй придбати у неї її частку. Однак оскільки в неї з`явився її племінник вони не могли дійти згоди стосовно ціни. ОСОБА_9 взамін хотіла іншу квартиру також в цьому районі, та вони довго шукали варіант який її влаштував би. Коли знайшли іншу квартиру яка влаштувала ОСОБА_9 й було вирішено укласти спірний договір. У нотаріуса Литвин В.Я. сама надавали правовстановлюючі документи та підписувала договір купівлі -продажу.

Фактичні обставини встановленні судом

Відповідно до договору купівлі - продажу від 10 листопада 1977 року ОСОБА_21 придбала 11/100 частин домоволодіння розташованого в АДРЕСА_1 , яке складається з жилого дер.мазаного будинку жилплощею 29,6 кв.м., жилого такого ж будинку жилплощею 27,5 кв.м., жилого кирпичного будинку жилплощею 24 кв.м., жилого дерев.каркасного будинку жилплощею 23,7 кв.м. та жилого дерев.мазаного, обложеного кирпичем будинку жилплощею 21,4 кв.м з надвірними побудовами (т. 1 а.с.64-65).

23 вересня 2020 року постановою №24А/230920 Управління Державного архітектурно - будівельного контролю Дніпровської міської ради ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 4 250 грн. за самочинно, без повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно - будівельного контролю, який дає право виконувати будівельні роботи, виконано роботи з будівництва капітальної споруди, а саме фундаменту та стін з автоклавного газобетону за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 71).

19 жовтня 2020 року ОСОБА_9 подала до Управління Державного архітектурно - будівельного контролю Дніпровської міської ради Повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками, реконструкція сарая під житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 72)

23 жовтня 2020 року за замовленням ОСОБА_9 . ФОП ОСОБА_22 було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 66-70).

24 листопада 2020 року ОСОБА_9 подала Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта реконструкція сараю під житловий будинок за адресою АДРЕСА_4 ( т. 1 а.с. 73-74)

Відповідно до наданих приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е., на виконання ухвали про витребування доказів копії договору купівлі - продажу від 15 травня 2021 року та копії документів на підставі яких він посвідчувався, судом встановлено, що 15 травня 2021 року на підставі договору купівлі - продажу посвідченого Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е., зареєстровано в реєстрі за № 527 ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_3 придбав 11/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами. Опис об`єкта в цілому: А-1 житловий будинок житловою площею 29,6 кв.м., Б-1 житловий будинок житловою площею 35,7 кв.м., В-1 - житловий будинок площею 24,5 кв.м., Г-1 житловий будинок житловою площею 23,7 кв. м., Д-1 житловий будинок житловою площею 21,4 кв.м. И,Ж,К,Л,Р,С,Ч- сараї, М,Ш-душ, Е- уборна, Т-навіс, №1-10- споруди, 1-замощення, загальна площа 489,2 кв.м.. Відповідно до відомостей, викладених у звіті про оцінку майна, складеного 02.03.2021 року вартість домоволодіння в цілому становить 2 470 650 грн., вартість 11/100 частини домоволодіння становить 271 771 грн. (т. 1 а.с. 225).

ТОВ «ТРІУМФ-2020» 13 травня 2021 року надано оцінку домоволодіння АДРЕСА_1 , вартість якого становить 2 470 650 грн, а вартість 11/100 частин становить 271 771,50 гнр. (т. 2 а.с. 3-5).

Згідно наданої інформації Дніпровським міським бюро технічної інвентаризації станом на 31 грудня 2012 рік в інвентаризаційній справі за адресою АДРЕСА_1 містяться відомості про право власності: 30/100 частин за ОСОБА_23 , 9/100 частин ОСОБА_10 , 10/100 за ОСОБА_11 , 12/100 за ОСОБА_24 , 13/100 за ОСОБА_25 , 11/100 за ОСОБА_21 , 10/100 за ОСОБА_26 , 5/100 частин за ОСОБА_27 (т1 а.с. 249).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 15 травня 2021 рік власниками домоволодіння АДРЕСА_1 , є спільна часткова: 32/100 ОСОБА_3 з 04.03.2021 року, 8/100 ОСОБА_3 з 14.09.2016 року, 13/100 ОСОБА_7 з 27.04.2016 року, 12/100 ОСОБА_3 з 19.07.2013 року (т. 1 а.с. 244-245).

ОСОБА_9 та ОСОБА_3 надали заяви приватному нотаріусу про те що на день вчинення правочину ОСОБА_3 в шлюбних відносинах не перебуває, а ОСОБА_9 повідомила що 11/100 частин набувала сама не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі (т. 1 а.с. 236-237).

Окрім того ОСОБА_9 приватному нотаріусу надала заяву, якою підтвердила, що інші особи не мають права власності та користування, а саме 11/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Правочин що вона укладає не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних осіб, в частині домоволодіння не зареєстровано жодної особи (т. 1 а.с. 255).

Згідно до довідки № 4552 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку видана на підставі заяви ОСОБА_9 , за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_9 з 08.12.1977 року уповноважений власник 11/100 частин (т. 1 а.с. 229).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 11 квітня 2023 рік власниками домоволодіння АДРЕСА_1 , є спільна часткова: 9/100 ОСОБА_8 з 04.06.2023 року, 5/200 ОСОБА_5 з 22.09.2021 року, 5/200 ОСОБА_6 з 22.09.2021 року, 11/100 ОСОБА_3 з 15.05.2021 року, 32/100 ОСОБА_3 з 04.03.2021 року, 8/100 ОСОБА_3 з 14.09.2016 року, 13/100 ОСОБА_7 з 27.04.2016 року, 12/100 ОСОБА_3 з 19.07.2013 року (т.1 а.с. 145-149)

15 травня 2021 року відповідно до розписки ОСОБА_9 отримала від ОСОБА_3 15 000 доларів США з часть (11/100) домоволодіння по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 157).

Відповідно до наданих відповідачем квитанцій в грудні 2023, лютому 2023 року ОСОБА_4 сплатила комунальні послуги за кв. АДРЕСА_5 (т. 1 а.с. 162-165).

27 травня 2021 року за заявою ОСОБА_9 внесено відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань по факту шахрайського заволодіння невідомими особами її квартири, за кваліфікацією кримінального правопорушення ч. 2 ст. 190 КК України (т. 1 а.с. 38).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 пояснив, що він є племінником позивача та доглядає за нею оскільки та потребувала стороннього догляду. ОСОБА_9 скаржилася на погані умови проживання у зв`язку з чим він вирішив відремонтувати її будинок. Сусідка ОСОБА_18 постійно пропонувала придбати у тітки її частину домоволодіння, однак домовленості не було оскільки не могли визначитися з сумою. Про продаж квартири йому стало відомо від тітки.

Свідок ОСОБА_29 пояснив що позивачку знає більше сорока років оскільки проживає з нею по сусідству. Литвин мала намір продати квартиру, про що навіть вивішувала оголошення. Після продажу своєї частки позивач продовжувала там проживати

Свідок ОСОБА_30 пояснив що в спірному будинку проживає з лютого 2022 року, стосунки були дружні.

Позивач ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що Віка багато раз пропонувала їй придбати у неї її частку будинку. Коли не було дома племінника вона з Вікою їздила до нотаріуса та щось підписувала, Віка запропонувала їй квартиру, а якомусь чоловіку віддала кошти, їй кошти за будинок ніхто не давав. Це було давно та вона все забула.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

За змістом статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини перша, друга статті 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

При цьому, відповідно до статей 356 та 368 вказаного Кодексу власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Позивачка оспорює укладений договір купівлі-продажу посилаючись на те, що через похилий вік вона не усвідомлювала який договір укладала, відповідач приховав від неї реальний зміст, умови та наслідки вчинення правочину, що спричинило тяжкі наслідки , оскільки залишилася без житла.

Вирішуючи питання щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним, як таким, що укладений в результаті помилки, суд виходить з наступного.

Відповідно до 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно до ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Таким чином відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

За змістом статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Правочин, вчинений під впливом помилки є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

На підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним особа повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - Відповідно до статей 229 - 233 ЦК ( 435-15 ) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК ( 435-15 )), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним відповідно до ст.229 ЦК України повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору дарування. При цьому суди мають виходити з того, що наступна зміна свого рішення або ставлення до його наслідків в результаті переусвідомлення його значення для себе, що настали у майбутньому, тобто після укладення такого правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки станом на момент укладення оспорюваного правочину. Підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність, а можуть слугувати виключно підставами для його розірвання, якщо це передбачено законом для такої правової ситуації.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази, показами свідків та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Разом із тим, з`ясування лише таких обставин, як вік позивачки та стан її здоров`я, самі по собі, без з`ясування наявності такої вади волі у дарувальника, як помилка, яка має істотне значення для неї, не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним.

Подібні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 15 червня 2022 року в справі № 133/1804/20 (провадження № 61-18827св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 161/17523/16-ц (провадження № 61-3916св20), від 23 квітня 2020 року в справі №463/2372/16-ц (провадження № 61-1542св19).

В постанові Великої Палати ВС від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц зазначено, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок, що недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_9 на праві спільної часткової власності належало 11/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 .

15 травня 2021 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі - продажу 11/100 частин спірного домоволодіння.

Судом встановлено, що за умовами договору продавець ОСОБА_9 передала у власність, а покупець ОСОБА_3 прийняв у власність 11/100 частин домоволодіння АДРЕСА_6 і такий продаж за домовленістю сторін вчинено за 271 800 грн., які продавці одержав від покупця до підписання цього договору(пункт договору 5).

Встановлено, що 15 травня 2021 року договір купівлі-продажу підписано сторонами в присутності нотаріуса, який перевірив їх дієздатність та волевиявлення.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, а також показання свідків зі сторони позивача та відповідача, керуючись вищенаведеними нормами цивільного законодавства, суд не вбачає підстав для визнання спірного договору купівлі - продажу від 15 травня 2021 року недійсним, - оскільки спірний договір вчинено з підстав повного виконання умов договору з дотриманням основних засад вчинення правочинів та у відповідності до вимог діючого законодавства України, про що свідчать наявні у справі докази, оцінка яким надана під час ухвалення даного рішення суду. Обставини обґрунтування наявного між сторонами спору щодо укладення, умов та наслідків виконання договору, що складають зміст позову, не знайшли свого підтвердження наявними в матеріалах справи доказами; лише з`ясування такої обставини як похилий вік продавця, її стан здоров`я самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у продавця як помилки під час укладення оспорюваного договору - не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору купівлі - продажу недійсним.

Аналізуючи досліджені під час судового розгляду докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що померла ОСОБА_9 на час укладання оспорюваного договору перебувала в ясному розумі, будь-яких вад здоров`я, які б ставили під сумнів ясність намірів продавця, не встановлено. Аналізуючи доводи позивача, на користь яких давали і свої свідчення свідки зі сторони позивача про те, що померла не була здатна оцінювати свої дії під час укладання спірного договору внаслідок похилого віку, не знайшло свого підтвердження , оскільки стороною позивача не було надано жодного доказу про стан здоров`я померлої ОСОБА_9 . Таким чином, відсутнє будь-яке медичне підтвердження стану, яке б свідчило або могло вказувати на те, що особа, яка продала майно, під час укладення договору перебувала у якомусь стані, що не дозволяв їй усвідомлювати правильність своїх дій.

Відсутності наміру та волі ОСОБА_9 на відчуження свого домоволодіння шляхом укладення договору купівлі-продажу також доказів цього матеріалами справи не встановлено.

Також суд бере до уваги, що даний договір був посвідчений нотаріусом у повній відповідності до норм діючого законодавства.

Таким чином, позивач не довів, що на момент укладення оспорюваного договору продавець помилялася стосовно правової природи укладеного нею правочину та існували обставини, які зумовлюють визнання договору недійсними, оскільки, укладаючи цей договір, вона усвідомлювала його істотні умови та правові наслідки його укладення. Наступна зміна свого рішення або ставлення до його наслідків в результаті переусвідомлення його значення для себе, що настали у майбутньому, тобто після укладення такого правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки станом на момент укладення оспорюваного правочину.

Суд виходить з того, що підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність, а можуть слугувати виключно підставами для його розірвання, якщо це передбачено законом для такої правової ситуації.

За встановлених фактичних обставин справи суд дійшов висновку, що ОСОБА_9 змінила наміри щодо відчуження майна після укладення договору купівлі - продажу, що не може свідчити про помилку стосовно правової природи договору під час укладення такого правочину.

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність доводів сторони позивача про те, що договір купівлі - продажу домоволодіння від 15 травня 2021 року слід визнати недійсним внаслідок його вчинення під впливом помилки.

Щодо посилання позивачів на продаж майна за ціною, що нібито, не відповідає ринковій ціні на той час, суд зазначає, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Ціна продажу домоволодіння була узгоджена сторонами, що також підтверджується і змістом спірного договору купівлі-продажу. Крім того, така ціна обумовлювалась з урахуванням оціночної вартості майна, визначеної повноважним суб`єктом оціночної діяльності. Висновки про вартість об`єктів оцінки позивачем не оскаржувалися.

Доводи позивача стосовно розбіжності прізвища померлої в паспорті та правовстановлюючих документа, а також невідповідність опису об`єкту в технічному паспорті та внесених відомостей в реєстр, суд не бере до уваги, оскільки дані обставини не є підставою для визнання договору купівлі - продажу недійсним.

Стосовно тверджень позивача про відсутність згоди інших співвласників на продаж спільної часткової власності суд зазначає наступне.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Частиною першою статті 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (частина перша статті 386 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Суб`єктивне право на продаж частки сторонній особі виникає у співвласника з моменту одержання відмови усіх інших співвласників від здійснення переважного права на купівлю або нездійснення ними цього права протягом одного місяця від дня отримання ними повідомлення, якщо предметом договору купівлі-продажу є нерухоме майно. При цьому під здійсненням переважного права необхідно вважати передання (надіслання) продавцю оферти щодо укладення основного або попереднього договору купівлі-продажу частки.

Частиною четвертою статті 362 ЦК України передбачено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік.

При визнанні недійсним договору купівлі продажу, який порушує переважне право, жодним чином не відновлюються інтереси особи, переважне право якої порушене. Переважне право за таких умов і не може бути захищеним, оскільки, визнання правочину недійсним вчиненого з порушенням переважного права не відновлює порушеного переважного права, тому що договір купівлі-продажу не завжди є наслідком реалізації переважного права і немає будь-яких передумов для зобов`язання співвласника для укладення договору. Також відсутні гарантії для покупця частки (депозит при переведенні прав та обов`язків) щодо отримання сплачених коштів. Постанова КЦСВС від 29 травня 2019 року у справі № 362/3810/16-ц

З урахуванням вищенаведеного доводи позивача стосовно визнання договору купівлі - продажу недійсним, оскільки порушено переважне право співвласників майна не заслуговують на увагу.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судові витрати розподілити на підставі ст. 141 ЦПК України

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Анісімов В`ячеслав Едуардович, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу частки нерухомого майна недійсним, припинення права власності та поновлення права власності залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 02 грудня 2024 року

Суддя С.О. Демидова