У Х В А Л А
Іменем України
06.08.2024 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі головуючої судді Грушковської Л.Ю.,
при секретарі Шпак А.А.,
розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця,
в с т а н о в и в :
15.04.2024 до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області за підсудністю з Хмельницького міськрайонного суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця.
ОСОБА_1 в даній скарзі просив визнати незаконною бездіяльність Другого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо не зняття (припинення) арешту з майна боржника; зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт, накладений на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №25854 від 15.07.2003 року, винесеної державним виконавцем Терлеєв І.М. міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: 5207794.
Скаргу обгрунтовано тим, що 26.06.2003 накладено арешт на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №25854 від 15.07.2003, винесеної державним виконавцем Терлеєвим І.М. Міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: 5207794. Зазначену постанову винесено в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-151 від 12.05.1989 року, виданого Хмельницьким районним судом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 . У зв`язку із досягненням дитиною на утримання якої було стягнуто аліменти та виконання рішення суду в повному обсязі, виконавче провадження було закінчене більше 10-ти років тому, вказаний арешт не знятий до цього часу. Вважає, що накладений арешт на належне майно за відсутності виконавчого провадження, в межах якого він накладався є порушенням прав заявника, як власника майна, вільно розпоряджатися належним йому майном.
Ухвалою від 16.04.2024 прийнято до провадження дану скаргу та призначено судове засідання.
Представник Другого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в поданому відзиві зазначила, що вважає вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. 30.11.2023 за вх. 21891 на адресу Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Хмельницькому надійшла заява ОСОБА_1 про зняття арешту з нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 . 14.12.2023 року заявнику надано відповідь вих..№115382/25.24-35 в якій повідомлено, що за зверненням ОСОБА_1 проведено перевірку Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та встановлено, що 17.07.2003 року накладено арешт на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №25854, від 15.07.2003 року, винесеної відділом державної виконавчої служби Хмельницького міського управління юстиції, державним виконавцем Терлеєв І.М., реєстраційний номер обтяження: 5207794. Згідно доданої до звернення копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.07.2003 року, встановлено, що вищезазначену постанову винесено в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-151 від 12.05.1989 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 . Згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень (далі - Система), виконавчих проваджень, щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на виконанні в Другому відділі ДВС у місті Хмельницькому не виявлено. Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень(далі - ЄДРВП) - окремий спецрозділ, який є архівною складовою частиною Автоматизованої системи виконавчих проваджень та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження Системи. Згідно відомостей з ЄДРВП, виконавчих проваджень, щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 не виявлено. Клопотання (заяву) ОСОБА_1 Відділом розглянуто та надано вичерпну та вмотивовану відповідь в строк та в межах своїх повноважень, відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян" №393/96-ВР та Закону України "Про виконавче провадження", чим не порушено вимог чинного законодавства. Другий відділ ДВС у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) не є правонаступником Відділу Державної виконавчої служби Хмельницького міського управління юстиції, а є одним із правонаступників Міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції. (Наказ Міністерства юстиції №1042/5 від 14.05.2010).
Ухвалою від 19.06.2024 залучено до участі у розгляді скарги в якості співвідповідача Перший відділ державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Заболотний А.М. в поданій заяві просив розглянути скаргу без його участі. Скаргу підтримав.
Представник Першого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв чи клопотань від нього до суду не надходило. Причини неявки невідомі.
Судом встановлено, що відповідно до листа Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому від 28.02.2024 №20710/25.22-46 виконавчі провадження, де боржником є ОСОБА_1 міським відділом державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції не передавались до Другого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницькому, який є одним із його правонаступників. У державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з майна, оскільки на примусовому виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не перебувало виконавче провадження про стягнення аліментів, а також відсутні відомості щодо повної їх сплати (а.с. 5-6).
Згідно листа Хмельницького обласного державного нотаріального архіву №2434/01-15 по даних архівного фонду №19 Першої Хмельницької державної нотаріальної контори 17.07.2003 №475 внесений запис по накладення заборони на майно, який належить ОСОБА_1 , а саме на 1/2 частину квартири по АДРЕСА_2 . Заборона накладена на підставі Постанови державної виконавчої служби Хмельницького міського управління юстиції від 15.07.2003 (а.с. 7, 8-9).
Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон) виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад, зокрема, верховенства права, справедливості, неупередженості та об`єктивності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.
У статті 12 Закону встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Згідно з пунктом 6 ч. 3 ст. 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Відповідно до статті 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 40 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якоговинесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
У разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (ч. 4 ст. 40 Закону).
Згідно з пунктом 2 ч. 1 ст. 37 Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Відповідно до частини 3 даної статті у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.
Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.
Згідно з пунктом 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 зі змінами та доповненнями, копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання відповідна постанова. У випадках, передбачених законом, виконавець на підставі постанови, передбаченої цим пунктом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження майна боржника.
У постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
У постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 2/0301/806/11 вказано, що у матеріалах справи відсутні дані, що з метою стягнення виконавчого збору державний виконавець виносив постанову, відкривав виконавче провадження і задля виконання цього виконавчого документа накладав арешт на майно боржника. В підсумку Верховний Суд визнав невиправданим втручанням у право на мирне володіння майно факт наявності нескасованого арешту протягом тривалого часу за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору.
Відповідно до частин 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів. У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 13 березня 2019 року (справа № 524/4478/17) та від 20 лютого 2019 року (справа № 826/16659/15). Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) іншому або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 2а-23895/09/1270. У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.
Згідно з пунктом 51 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 13 січня 2011 року у справі "Чуйкіна проти України" (Chuykina v. Ukraine) (заява № 28924/04) ліквідація державної установи без правонаступництва не може звільнити державу від необхідності виконання рішення щодо ліквідованого органу. У цій справі Суд також зазначив, що "інший висновок дозволить державі використовувати такий підхід, щоб уникати сплати боргів своїх органів, особливо беручи до уваги те, що потреби, які змінюються, змушують державу часто змінювати свою організаційну структуру, включаючи формування нових органів та ліквідацію старих". Указані правові висновки щодо правонаступництва зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №9901/348/19.
За змістом статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Судом встановлено, що Другий та Перший відділи ДВС у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) не надав відомостей щодо наявності виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-151 від 12.05.1989 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 та встановлено факт наявності нескасованого арешту протягом тривалого часу за відсутності будь-яких відомостей.
Згідно з частинами 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Судових витрат, які пов`язані з розглядом цієї скарги та підлягають розподілу, судом не встановлено.
Керуючись статтями 447-449 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати незаконною бездіяльність Другого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо не зняття (припинення) арешту з майна боржника.
Зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт, накладений на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №25854 від 15.07.2003 року, винесеної державним виконавцем Терлеєв І.М. міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: 5207794.
Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання до Вінницького апеляційного суду апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного її тексту.
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя