ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 677/956/23

Провадження № 22-ц/4820/1497/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 23 травня 2024 року, суддя Вознюк Р.В., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Красилівська міська рада Хмельницького району Хмельницької області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт її проживання з травня 1993 року із спадкодавцями ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю, не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, у будинку в АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначила, що з 1993 року на прохання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вона проживала однією сім`єю з ними у їх будинку в АДРЕСА_1 .

Протягом спільного проживання вони разом вели спільне господарство, вона доглядала за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , готувала їжу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай), розміром 2,96 умовних кадастрових гектари на території Красилівської міської ради Хмельницької області.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай), розміром 2,96 умовних кадастрових гектари на території Красилівської міської ради Хмельницької області.

27.06.2023 року заявник звернулася до приватного нотаріуса Красилівського нотаріального округу Возної В.Б. із заявою про прийняття спадщини, однак постановою від 27.06.2023 року їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю судового рішення про підтвердження факту спільного проживання із спадкодавцями однією сім`єю не менше, як 5 років до часу відкриття спадщини.

Оформити спадщину нотаріально вона не має можливості, оскільки не може документально підтвердити спільне проживання із спадкодавцями однією сім`єю не менше ніж 5 років, а тому змушена для встановлення такого факту звертатися до суду.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 23.05.2024 року в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , діяли положення ЦК УРСР щодо спадкування, які не передбачали можливості спадкування особами, які протягом 5 років постійно проживали з спадкодавцем однією сім`єю до відкриття спадщини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення яким заяву задовольнити.

В обґрунтування вимог вказала, що вона є спадкоємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки з травня 1993 року постійно проживала з ними однією сім`єю. П`ятирічний строк проживання однією сім`єю повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, у тому числі до набрання чинності діючим ЦК України, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

В судовому засіданні заявник підтримала доводи апеляційної скарги.

Інший учасник справи, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в суд не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка була зареєстрована та постійно проживала за адресою АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , яка була зареєстрована та постійно проживала за тією ж адресою.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай), розміром 2,96 умовних кадастрових гектари, яка належала останній на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0141358.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай), розміром 2,96 умовних кадастрових гектари, яка належала останній на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0141359.

Заявник ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 1993 року до дня смерті спадкодавців.

Спадкоємців І, ІІ та ІІІ черги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мають. Спадкові справи не заводилися.

ОСОБА_1 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , їх спадкоємцем не була.

Постановою приватного нотаріуса Красилівського нотаріального округу Возної В.Б. від 27.06.2023 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), що знаходиться у землях Западинської сільської ради Красилівського району Хмельницькій області, що належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), що знаходиться у землях Западинської сільської ради Красилівського району Хмельницькій області, що належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , у зв`язку із відсутністю документального підтвердження факту проживання заявника із спадкодавцями однією сім`єю протягом 5 років до часу відкриття спадщини.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права.

При вирішенні спору, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до пункту 4, абзацу першого пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Враховуючи, що правовідносини щодо спадкування спірного майна виникли до набрання чинності ЦК України та те, що визначений у статті 549 ЦК Української РСР шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлих в лютому та травні 2000 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 закінчився в серпні та листопаді 2001 року відповідно, тобто до 01.01.2004 року, до вказаних спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР.

Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини.

Статтею 548 ЦК Української РСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно зі статтею 530 ЦК Української РСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та баба померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

На відміну від ЦК України, ЦК Української РСР не було передбачено інших черг спадкоємців, окрім зазначених у статтях 529 та 530 цього Кодексу, за змістом яких племінниця чи племінник спадкодавця до спадкування за законом не закликалися.

Спадкування за правом представлення ЦК Української РСР також не передбачав.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд, встановивши, що за нормами чинного на час відкриття спадщини законодавства ЦК Української РСР ОСОБА_1 не мала права на спадкування за законом майна померлих у 2000 році ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки не відносилася до кола їх спадкоємців, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Оскільки ОСОБА_1 не є спадкоємцем, тому не може вважатися особою, яка прийняла спадщину відповідно до вимог статті 549 ЦК Української РСР (постанова Верховного Суду від 21.03.2023 року у справі №547/23/21).

Посилання апелянта на необхідність застосування до цих правовідносин правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 року у справі №582/18/21 колегія суддів до уваги не приймає, оскільки у відповідній справі касаційним судом встановлено, що на час відкриття спадщини спадкодавця діяли положення чинного ЦК України в тому числі щодо кола спадкоємців, а також їх прав та обов`язків, в той час як у даній справі спадщина була відкрита до набрання чинності діючим ЦК України.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначилися з характером правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 23 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 серпня 2024 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова