Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Провадження № 2-з/357/68/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О.В. розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

29.07.2024 ОСОБА_1 подала вказану заяву, одночасно з пред`явленням позову, в якій просить вжити заходи забезпечення її позову до ОСОБА_2 , про поділ майна, шляхом накладення арешту, а саме, встановлення заборони на відчуження на наступні транспортні засоби: загальний автобус «MERCEDES- BENZОС 500», д.н.з. НОМЕР_1 , 2002 року випуску, автобус «VANHOOLT-915 ACRON»,д.н.з. НОМЕР_2 , 2001 року випуску, автомобіль «FIATDUCATO», загальний пасажирський, д.н.з. НОМЕР_3 , 2014 року випуску, зареєстровані на відповідача.

Заяву обґрунтовує тим, що нею подана до Білоцерківського міськрайонного суду позовна заява про поділ майна подружжя. За відповідачем зареєстровані на праві власності наступні транспортні засоби: загальний автобус «MERCEDES- BENZОС 500», д.н.з. НОМЕР_1 , 2002 року випуску, автобус «VANHOOLT-915 ACRON»,д.н.з. НОМЕР_2 , 2001 року випуску, автомобіль «FIATDUCATO», загальний пасажирський, д.н.з. НОМЕР_3 , 2014 року випуску. Їй стало відомо, що відповідач має намір зняти з обліку та продати зазначені транспортні засоби без її на то згоди, тому невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, у неї є труднощі надати суду оригінали технічних паспортів на транспортні засоби. Пропозиції щодо зустрічного забезпечення відсутні, оскільки ніяких потенційних збитків та інших ризиків для відповідача відсутні.

При вирішенні питання щодо забезпечення позову суд виходить з наступного.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Пункт 1 частини 1ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд також має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Під забезпеченням позову слід розуміти обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволенню вимог позивача (заявника), вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Отже, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Верховного суду від 12 січня 2022 року у справі №568/525/21).

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

Так, предметом вказаного позову є поділ спільного сумісного майна позивачки і відповідача, а саме: житлового будинку з господарськими спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 2 485 722,00 грн, автомобіля KIA CEED, д.н.з. НОМЕР_4 , 2011 року випуску, вартістю 324 300 грн, автобуса «MERCEDES - BENZ ОС 500», д.н.з. НОМЕР_1 , 2002 року випуску вартістю 1 633 600 грн, автобуса «VAN HOOL T915 ACRON», д.н.з. НОМЕР_2 , 2001 року випуску вартістю 1 297 000 грн та автомобіля «FIAT DUCATO», д.н.з. НОМЕР_3 2014 року випуску вартістю 686 112 грн, а також стягнення з відповідача на користь позивачки різниці у вартості майна у розмірі 40334,45 грн.

Так, згідно свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів: серії НОМЕР_5 від 04.10.2019, серії НОМЕР_6 від 03.04.2019 та НОМЕР_7 від 12.05.2021 за ОСОБА_2 зареєстровано транспортні засоби: загальний автобус ««MERCEDES- BENZ1842 LL», д.н.з. НОМЕР_1 , 2002 року випуску, автобус «VAN HOOL T915 ACRON», д.н.з. НОМЕР_2 , 2001 року випуску та загальний легковий автомобіль «FIAT DUCATO», д.н.з. НОМЕР_3 , 2014 року випуску.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Співмірність заходів забезпечення позову передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії (вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 11 січня 2022 року у справі №640/18852/21 та від 28 липня 2022 року у справі №640/31850/20).

Спосіб забезпечення позову, про застосування якого просить заявник, є співмірним, оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби, які зареєстровані за відповідачем та є предметом спору, жодним чином не позбавляє власника права володіння ними та ніяким чином не впливає на будь-чиє право користування вказаним майном. Також, вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби, з метою недопущення перереєстрації прав на це майно та зміни його титульного володільця під час судового розгляду справи, жодним чином не створює відповідачу перешкоди у користуванні майном.

Суд також вважає, що метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачки, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову, оскільки у разі передачі транспортних засобів відповідачем третім особам, вирішення зазначеного спору щодо поділу майна подружжя буде ускладнено та потягне за собою виникнення нових судових спорів.

Аналогічний правовий висновок Верховного суду викладений у постанові від 16.08.2022 у справі № 640/35685/21.

Крім того, згідно п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Або згідно положень ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Вжиття заходів забезпечення позову буде мати наслідком, лише, збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті та ніяким чином не зумовить фактичного вирішення спору по суті. А у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ст. 158 ЦПК України).

Отже, суд враховує розумність та співрозмірність обмеження права власності, враховує наслідки арешту нерухомого майна, правову підставу для такого арешту, характер спірних правовідносин, вагомість поданих доказів та виходить з висунутих у цій справі позовних вимог, оскільки невжиття таких заходів може призвести до утруднення чи невиконання можливого рішення суду, та вважає, що вимога про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на транспортні засоби підлягає до задоволення.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України, оскільки з матеріалів справи вбачається, що предметом спору між сторонами є вирішення питання про право власності саме на те майно, щодо якого позивач просить застосувати заходи забезпечення позову, унеможлививши тим самим його відчуження до вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на транспортні засоби:

1) загальний автобус «MERCEDES- BENZ1842 LL», д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_8 , 2002 року випуску, зареєстрований 13.04.2019 в територіальному сервісному центрі на ОСОБА_2 ;

2) автобус «VANHOOLT-915 ACRON», д.н.з. НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_9 , 2001 року випуску, зареєстрований 12.05.2021 в територіальному сервісному центрі на ОСОБА_2 ;

3) автомобіль «FIATDUCATO», загальний пасажирський, д.н.з. НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_10 , 2014 року випуску, зареєстрований 04.10.2019 в територіальному сервісному центрі на ОСОБА_2 .

Стягувач: ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_11 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Боржник: ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_12 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала складена 31.07.2024.

Суддя : О. В. Бондаренко