Справа № 347/104/24
Провадження № 22-ц/4808/977/24
Головуючий у 1 інстанції Чекан Н. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Томин О.О., Фединяка В.Д.,

секретаря Гудяк Х.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом),

представник відповідачки адвокат Шейко В.В.

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ;

треті особи, яка не заявляють самостійних вимог:

ОСОБА_6 ;

ОСОБА_7 ;

ОСОБА_8 ;

виконавчий комітет Косівської міської ради як орган опіки та піклування,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору іпотеки, повернення становища, яке існувало до порушення,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: виконавчий комітет Косівської міської ради як орган опіки та піклування, про визнання добросовісним набувачем, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Верховинського районного суду Івано-Франківської області, постановлену суддею Чекан Н.М. 24 травня 2024 року в с-щі Верховина Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору іпотеки, повернення становища, яке існувало до порушення, скасування державної реєстрації. Третіми особами позивачка визначила ОСОБА_8 і ОСОБА_7 (а.с.1-12)

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 05.02.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.110,том.1).

У лютому 2024 року (14.02.2024р.) позивачкою подано клопотання про залучення до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як третю особу на стороні відповідача (а.с.139-141 том 1).

Цього ж дня, тобто 14.02.2024р., позивачкою подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно до якої уточнена вимога №1, заявлена до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , про недійсність договору (а.с.127-129 том1).

У лютому 2024 року (21.02.2024р.) ОСОБА_2 подано зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання добросовісним набувачем (а.с.149-154, том.2).

Відповідно до розпорядження голови Косівського районного суду Івано-Франківської області № 02-07/03 від 20 березня 2024 року справа передана до Верховинського районного суду на підставі частини 4 статті 31 ЦПК України (а.с.144 том 1).

Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 26.03.2024 року цивільну справу прийнято до свого провадження, призначено підготовче засідання (а.с.147,том.2).

Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 26.03.2024 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання добросовісним набувачем прийнято до розгляду. Вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання добросовісним набувачем, об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору іпотеки, повернення становища, яке існувало до порушення, скасування державної реєстрації. Об`єднаній справі присвоєно № 347/104/24, провадження № 2/938/152/24 (а.с.234-235,том.2).

У квітні 2024 року (01.04.2024р.) позивачкою подана заява Верховинському районному суду про уточнення позовних вимог, які залишилися ідентичними тим, що були заявлені у попередній заяві від 14.02.2024 року, поданій Косівському районному суду ( а.с.17-18 том3).

23 квітня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про зміну предмету позову.

Заяву обґрунтовано тим, що у позовній заяві нею викладено обставини, що цивільно-правовий інструментарій (договір дарування спочатку, а потім і договір купівлі-продажу) використовувався учасниками для унеможливлення звернення стягнення майна боржників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та зумовив настання для неї негативних наслідків. Її інтерес, як позивача, полягає в тому, щоб спірний житловий будинок та земельна ділянка повернулися у власність ОСОБА_8 , оскільки від цього залежить подальша можливість примусового виконання постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 18.07.2023 року по справі №347/721/22.

Просила змінити позовні вимоги з :

1. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, розташованого на ній, укладений 09.03.2023 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Косівського МНО Маркуц У.М. за №521.

2. Відновити становище, яке існувало до порушення, застосувавши наслідки недійсності правочину, передбачені ч.1 ст. 216 ЦК України, шляхом повернення ОСОБА_5 на праві власності житлового будинку, загальною площею 134,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,0662 га, кадастровий номер :01:001:0282, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку).

3. Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:0282, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

4. Визнати недійсним договір іпотеки, укладений 05.11.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Стародубцевою В.М. за реєстровим №6844.

на

1. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, розташованого на ній, укладений 09.03.2023 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Косівського МНО Маркуц У.М. за №521;

2. Відновити становище, яке існувало до порушення, застосувавши наслідки недійсності правочину, передбачені ч.1 ст. 216 ЦК України, шляхом визнання права власності за ОСОБА_8 на житловий будинок, загальною площею 134,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,0662 га, кадастровий номер :01:001:0282, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), з одночасним поновлення відомостей про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, загальною площею 134,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,0662 га, кадастровий номер :01:001:0282, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) за ОСОБА_8 за № 33559128 від 02.10.2019.

3. Визнати недійсним договір іпотеки, укладений 05.11.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Стародубцевою В.М. за реєстровим №684.

25 квітня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про повернення судового збору у сумі 1211,2 гривень, оскільки при зверненні з позовом 15.01.2024 року сплатила 4844,80 гривень судового збору за 4 позовні вимоги, а, беручи до уваги заяву про зміну предмету позову, заявлено тільки 3 позовні вимоги (а.с.115,том.3).

Крім того, у підготовчому засіданні первісний позивач заявила усне клопотання про зміну статусу ОСОБА_8 з третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, на співвідповідача, що є необхідним у зв`язку з подачею заяви про зміну предмету позову.

Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2024 року залучено до участі у справі як співвідповідача у первісному позові ОСОБА_5 . Залучено до участі у справі як третю особу в первісному позові, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача з усіма правами та обов`язками, передбаченими ст. 43 ЦПК України, ОСОБА_6 . Відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Шейко В.В. про залучення як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, Служби у справах дітей Косівської районної державної адміністрації. Залучено виконавчий комітет Косівської міської ради Івано-Франківської області (орган опіки та піклування) до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Відмовлено у прийнятті до розгляду заяви первісного позивача ОСОБА_1 про зміну предмета позову, поданої до Верховинського районного суду Івано-Франківської області 23.04.2024 року.

Відмовлено у задоволенні усного клопотання первісного позивача ОСОБА_1 про зміну статусу ОСОБА_8 з третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, на співвідповідача.

Відмовлено у задоволенні письмового клопотання первісного позивача ОСОБА_1 про повернення судового збору (а.с.212-218,том.3).

Не погодившись з ухвалою суду в частині відмови у прийнятті до розгляду заяви про зміну предмета позову, відмови у задоволенні усного клопотання про зміну статусу ОСОБА_8 з третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, на співвідповідача, відмови у задоволенні клопотання про повернення судового збору, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм процесуального права.

Вказує, що фактично нею була замінена вимога «повернення ОСОБА_5 на праві власності» на вимогу «визнання права власності за ОСОБА_8 » спірного нерухомого майна, тобто лише шляхом зміни особи, у власність якої просить повернути спірне майно. Вказане є пред`явленням цих ж вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин, що, згідно позиції Верховного Суду (постанова від 09.07.2020 року по справі N 922/404/19) є зміною предмету позову, а не його підстав. Підстави позову як в первинній позовній заяві, так і в заяві про зміну позовних вимог, є ідентичними. Жодних нових обставин у такій заяві мною не вказувались, не описувались та не викладались.

Крім того, вимоги «повернення у власність» та «визнання права власності» є за своєю суттю ідентичними (синонімічними), адже кінцевою метою є повернення спірного майна у власність боржнику. Отже, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про одночасну зміну мною підстав та предмету позову, чим порушив вимоги статтей 43 та 49 Цивільного процесуального кодексу України.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку про неповну сплату судового збору, оскільки нова вимога є вимогою майнового характеру, проте судовий збір сплачено як за немайнову вимогу. Вказане, на думку суду першої інстанції, також є підставою для відмови у прийнятті заяви про зміну позовних вимог. Такий висновок суду також є порушенням норм процесуального права, оскільки несплата чи неповна сплата судового збору при поданні позову чи доповненні, зміні, збільшенні позовних вимог є в силу статті 185 Цивільного процесуального кодексу України підставою для залишення такої заяви без руху з зазначенням таких недоліків, зазначенням точної суми судового збору, який необхідно доплатити, а також наданням строку для усунення цих недоліків (тобто наданням строку для сплати судового збору у відповідному розмірі).

Просить скасувати ухвалу Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 24.05.2024 в частині відмови у прийнятті до розгляду заяви як первісного позивача про зміну предмета позову та зміні статусу ОСОБА_8 з третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, на співвідповідача; направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду зі зміненими позовними вимогами та зміненим складом учасників (а.с.3-6,том.4).

Представник ОСОБА_2 адвокат Шейко В.В. подала відзив на апеляційну скаргу.

Звертає увагу суду, що позивач змінює не тільки предмет, а й підстави позову на визнання права та прибирає позовну вимогу про скасування державної реєстрації. Визнання права власності за ОСОБА_9 це фактична зміна предмету позову, що передбачені ст. 392 ЦК України, а не просто зміна, як вказує позивач в апеляційній скарзі з ОСОБА_5 сторони правочину на ОСОБА_10 первісного власника. Також, за змістом ст. 392 ЦК України підставами для застосування цього способу захисту є оспорювання або невизнання права власності, відповідно й підстави даного позову змінюються. В обґрунтування вказаних позовних вимог, позивачем фактично наводяться нові підстави, що є порушенням вимог ч.3 ст.49 ЦПК України, оскільки процесуальним законом не допускається одночасна зміна предмету та підстав позову.

Відповідно, при надходженні заяви про зміну предмета позову, судом першої інстанції вірно звернуто увагу, що фактично позивачем змінені не лише предмет, а й підстави позову, адже по своїй юридичній суті зміна немайнової вимоги на майнову вимогу є саме комплексною заміною й предмету, й підстав позову.

Щодо відмови ОСОБА_1 у залученні в якості співвідповідача ОСОБА_8 , необхідно звернути увагу суду на те, що з урахуванням ст. 51 ЦПК України це лише процесуальне право позивача заявити про залучення співвідповідача. Проте, це право не є безумовним і саме суду надано повноваження оцінити усі підстави необхідності залучення співвідповідача в залежності від того як таку необхідність обґрунтовує позивач, які має вимоги до залученого співвідповідача, які підстави позову. Процесуальне право на подання клопотання про залучення співвідповідача обумовлене як строками, так і необхідністю довести, що позивач не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну належного відповідача.

Жодного обґрунтування позивачем необхідності залучення в якості співвідповідача ОСОБА_8 , яка в первинному варіанті позову є третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, не було надано суду, клопотання заявлено усно один реченням, одночасно із залученням в якості співвідповідача ОСОБА_5 . Тому судом правомірно відмовлено у залученні в якості співвідповідача по справі ОСОБА_8 з підстав недоведеності необхідності у такому залученні.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення (а.с.18-21,том.4).

У судове засідання не з`явилися відповідачі за первісним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; треті особи, яка не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 ; виконавчий комітет Косівської міської ради як орган опіки та піклування, про причини неявки не повідомили, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 адвоката Шейко В.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необгрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 про зміну предмета позову, клопотання про повернення судового збору та клопотання про зміну статусу ОСОБА_8 з третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, на співвідповідача, суд виходив з того, що зміна первісним позивачем позовних вимог з немайнового характеру на майновий фактично є пред`явленням нового позову з іншим його предметом та підставами, в зв`язку з чим слід відмовити в прийнятті до розгляду заяви про зміну предмета позову. Відтак відсутні підстави і для задоволення клопотань про зміну статусу ОСОБА_8 з третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, на співвідповідача та повернення судового збору.

З таким висновком апеляційний суд погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до приписів частини 1 статті 16 ЦК, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктами 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З огляду на викладене позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів - предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21).

Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета і підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема, у статті 16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не повною мірою забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,0662 га з кадастровим номером :01:001:0282 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) спочатку перебували у власності ОСОБА_8 , надалі ОСОБА_6 , у подальшому ОСОБА_5 , далі ОСОБА_2 . Просила повернути на праві власності вищевказане нерухоме майно ОСОБА_5 , тобто власнику, який передував ОСОБА_2 , та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на цей об`єкт нерухомості, а в подальшому просить визнати право власності на теж саме нерухоме майно за ОСОБА_8 , яка була його власником перед ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , а також поновити відомості про державну реєстрацію права власності на цей об`єкт нерухомості за ОСОБА_8 , змінивши при цьому статус останньої з третьої особи на співвідповідача.

Із матеріалів справи встановлено, що власником спірного житлового будинку та земельної ділянки була ОСОБА_8 .

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2023 року у справі № 347/721/22 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання недійсними та скасування державної реєстрації договорів дарування житлового будинку та визнання недійсними та скасування держаної реєстрації договорів дарування земельної ділянки задоволені частково.

Визнано недійсним договір дарування житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , 20 липня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Тонюк Мариною Миколаївною, за реєстровим номером 1006.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0282, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , 20.07.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Тонюк Мариною Миколаївною, за реєстровим номером 1007.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:0282, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним договір дарування житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ,укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , 19 березня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу Маркуц Ульяною Михайлівною, за реєстровим номером 466.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0282 № 468, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , 19 березня 2021 року посвідчений приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу Маркуц Ульяною Михайлівною, за реєстровим номером 468.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:0282, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У вказаній справі № 347/721/22 судом задоволено позов ОСОБА_1 про визнання недійсними правочинів з мотивів їх фраудаторності.

Звертаючись з позовними вимогами у цій справі (з урахуванням уточнень а.с.17-18,том.3) ОСОБА_1

просила:

1. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, розташованого на ній, укладений 09.03.2023 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Косівського МНО Маркуц У.М. за №521.

2. Відновити становище, яке існувало до порушення, застосувавши наслідки недійсності правочину, передбачені ч.1 ст. 216 ЦК України, шляхом повернення ОСОБА_5 на праві власності житлового будинку, загальною площею 134,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,0662 га, кадастровий номер :01:001:0282, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку).

3. Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:0282, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

4. Визнати недійсним договір іпотеки, укладений 05.11.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Стародубцевою В.М. за реєстровим №6844.

Остаточними вимогами ОСОБА_1 з урахуванням заяви про зміну предмету позову є:

1. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, розташованого на ній, укладений 09.03.2023 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Косівського МНО Маркуц У.М. за №521;

2. Відновити становище, яке існувало до порушення, застосувавши наслідки недійсності правочину, передбачені ч.1 ст. 216 ЦК України, шляхом визнання права власності за ОСОБА_8 на житловий будинок, загальною площею 134,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,0662 га, кадастровий номер :01:001:0282, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), з одночасним поновлення відомостей про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, загальною площею 134,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,0662 га, кадастровий номер :01:001:0282, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) за ОСОБА_8 за № 33559128 від 02.10.2019.

3. Визнати недійсним договір іпотеки, укладений 05.11.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Стародубцевою В.М. за реєстровим №684.

У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 757/33392/16, в якій суд вказав, що правочином, який вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним правочином), може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин. Застосування конструкції фраудаторності при односторонньому правочинові має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати односторонній правочин як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься те, що внаслідок вчинення одностороннього правочину відбувається унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг майна.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абзац перший частини першої статті 216 ЦК України). У разі недійсності правочину суд застосовує реституцію: кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України).

Зобов`язання з реституції виникають внаслідок недійсності правочину (його нікчемності чи визнання судом недійсним). Реституція є заходом, спрямованим на приведення майнового стану сторін недійсного правочину до стану, який вони мали до вчинення такого правочину. Вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного, зокрема нікчемного, правочину, за правилами реституції може бути адресована тільки стороні цього правочину. Крім того, реституцію можна застосувати лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він був переданий.

Приписи частини першої статті 216 ЦК України не застосовуються як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі.

Із матеріалів справи встановлено, що стороною правочинів, які оспорюються у цій справі, ОСОБА_8 не була, як і не є відповідачем по справі, оскільки позов до неї не заявлений.

У заяві про зміну предмета позову ОСОБА_1 просить визнати право власності на оспорювані будинок та земельну ділянку за ОСОБА_8 , проте позовні вимоги до неї належним чином не обґрунтовує.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Визнання права власності є окремим предметом позову і ґрунтується на окремих підставах.

Отже, первісна вимога позивача ОСОБА_1 є немайновою вимогою зобов`язального характеру для відповідача ОСОБА_2 про повернення вищевказаного нерухомого майна попередньому власнику ОСОБА_11 , а надалі позивач змінює предмет позову (матеріально-правову вимогу) на визнання права власності, заявляючи цю вимогу не до сторін оспорюваних правочинів у цій справі, що обґрунтовується підставами про права ОСОБА_8 на майно, яка не є відповідачем у цій справі. Тобто, позивачем фактично заявляється до ОСОБА_12 новий позов майнового характеру.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що така зміна позивачем позовних вимог фактично є пред`явленням нового позову з іншим його предметом та підставами, в зв`язку з чим відсутні підстави для прийняття до розгляду заяви про зміну предмета позову.

Жодного обґрунтування позивачем необхідності залучення в якості співвідповідача ОСОБА_8 , яка виступає третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, суду надано не було. Клопотання про залучення ОСОБА_8 співвідповідачем позивачка заявила усно, не заявивши у визначеному процесуальним законом порядку позовних вимог до ОСОБА_8 .

Оскільки відсутні підстави для прийняття до розгляду заяви позивачки ОСОБА_1 про зміну предмета позову, а усне клопотання ОСОБА_1 про зміну статусу ОСОБА_8 з третьої особи на співвідповідача, є необхідним у зв`язку з подачею вищевказаної заяви про зміну предмета позову, тому у суду були відсутні підстави для задоволення цього клопотання. Відповідно, відсутні і підстави для задоволення клопотання про повернення судового збору.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

При цьому суд зауважує, що метою оспорювання правочинів є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину; належним способом є відновлення становища яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України), і для повернення майна боржнику оспорювання наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього майна не вимагається (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 643/15604/17 (провадження № 61-3068св21).

Крім того, позивач не позбавлена права подати новий позов до ОСОБА_8 , обравши на власний розсуд вірний і ефективний спосіб порушеного права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І. О. Максюта

Судді: О. О Томин

В. Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 30 липня 2024 року.