Справа № 450/4205/23 Провадження № 2/450/235/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2024 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Добощ Н.Б.

при секретарі Хамуляк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Давидівська сільська рада Львівського району Львівської області про (предмет позову) : визнання права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування будинку та господарських споруд, площею 0, 25 га кадастровий номер :03:001:0232, що знаходиться в с. Відники, Львівський (колишній Пустомитівський) район Львівської області,-

стислий виклад позиції позивача та відповідача :

підстава позову (позиція позивача): позивач є власницею будинку за адресою: АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер об`єкту 5610530. Зазначений будинок 5.05.2004 року був подарований позивачці її матір`ю, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Земельна ділянка під згаданим будинком для будівництва і обслуговування будинку та господарських споруд, площею 0,25 га кадастровий номер :03:001:0232, що знаходиться в с. Відники, Пустомитівського району Львівської області була передана у приватну власність померлої ОСОБА_3 на підставі рішення Звенигородської сільської ради № 155 від 24.10.1996 року. Таким чином, після переходу права власності на будинок до позивачки, до останньої перейшло право власності на земельну ділянку для обслуговування будинку, зазначена обставина була визнана рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16.02.2023 року у справі № 450/1395/21. На підставі наведеного, просить заявлені позовні вимоги задоволити.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, однак представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує та просить такі задоволити.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд на підставі позовної заяви, а також долучених письмових доказів, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.03.2021 року.

Вказаний житловий будинок позивач набула у власність на підставі договору дарування житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Леон М.В. 05.05.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2727.

Відповідно до вищевказаного договору дарування, позивач ОСОБА_1 прийняла в дар від ОСОБА_3 , належний останній житловий будинок №881 , позначений в плані літерою А-1, та будівлі і споруди, позначені в технічній документації літерою Б-сарай, В-вбиральню, №1-ворота, №2-огорожу, №3-хвіртку, які знаходяться в с.Відники Пустомитівського району Львівської області. Житловий будинок складається з двох житлових кімнат, житловою площею 32,3 кв.м та кухні.

Як вбачається з довідки виконкому Звенигородської сільськох ради Пустомиітвського району Львівської області від 03.06.2020, ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_1 згідно погосподарських книг Звенигородської сільської ради за 2016-2020, даний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,25 га з кадастровим номером :03:001:0232.

Судом встановлено, що земельна ділянкаи площею 0,2500 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована в с.Відники Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0232, належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №883344, виданого 24.12.2010 Управлінням Держкомзему у Пустомитівському районі Львівської області на підставі рішення виконкому Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 24.10.1996 за №155 і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01:10:458:00361.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області 16.02.2023 року у справі № 450/1395/21, яке не оскаржувалося та набрало законної сили, встановлено що ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також встановлено, що житловий будинок в АДРЕСА_2 , на даний момент нумерація будинку змінена на НОМЕР_3.

Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (15 січня 2002 року), визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

Так, частина перша статті 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 року у справі № 689/26/17 не вбачала підстав для відступу від них.

Судом встановлено, що позивач у справі є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 з 08.06.2004 року, набутого на підставі договору дарування житлового будинку, за яким ОСОБА_3 подарувала, а позивач прийняла цей житловий будинок в дар.

Земельна ділянка під вищевказаним будинком рахується за першим власником, ОСОБА_3 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК).

Відтак, в силу закону до ОСОБА_1 перейшла земельна ділянка на якій розміщено належне їй домоволодіння, яка належала ОСОБА_3 . При цьому, те, що позивач не посвідчила перехід права на землю жодним чином не вплинуло на наявність в неї права власності на цей об`єкт, оскільки таке посвідчення є лише підтвердженням з боку держави права. Цільове призначення земельної ділянки не змінювалося.

Статтями13,81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на встановлені обставини та наведені правові норми, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 247, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

позовні вимоги ОСОБА_1 ,- задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування будинку та господарських споруд, площею 0, 25 га кадастровий номер :03:001:0232, розташовану в с. Відники, Львівського району, Львівської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 9 500, 00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області.

Позивач : ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач : ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 , адреса для листування АДРЕСА_4 .

Третя особа : Давидівська сільська рада Львівського району Львівської області, , Львівська область, Львівський район, с. Давидів, вул. Незалежності, 1а.

Повний текст судового рішення складено 27.06.2024 року.

СуддяН. Б. Добош