Справа № 713/3644/23
Провадження №2/713/64/24
РІШЕННЯ

іменем України

01.08.2024 м. Вижниця

Вижницький районний суд в складі головуючого судді Осокіна А.Л., за участю секретаря Колотило М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 , третя особа - Берегометської селищна рада Вижницького району про встановлення сервітуту, визначення меж сервітуту та порядок користування ним, скасування запису про державну реєстрацію в Державному реєстрі на нерухоме майно про цільове призначення земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, який в подальшому уточнив до ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 , третя особа - Берегометської селищна рада Вижницького району про встановлення меж сервітуту, визнаення меж сервітуту та порядок користування ним, скасування запису про державну реєстрацію в Державному реєстрі на нерухоме майно про цільове призначення земельної ділянки, посилаючись на таке.

З 2015 року позивач являється власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Рішення від 23.03.2023 сесії Берегометської селищної ради Вижницького району затверджено технічну документацію щодо меж земельної ділянки площею 0,15 га за кадастровим номером :01:002:2976 в АДРЕСА_1 на умовах надання безоплатно у власність позивачу.

Власником сусідньої земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:2375 площею 0,0819 га з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» - є відповідач, який став її власником на підставі договору купіль-продажу від 15.09.2017, укладеного з Берегометською селищною радою Вижницького району.

Але у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно цільове призначення вказаної земельної ділянки зазначено «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд».

Через вказану земельну ділянку відповідача до земельної ділянки позивача проходила дорога, якою позивач користувалась.

09.04.2019 відповідач надав позивачу письмову згоду про відмову від частини своєї земельної ділянки площею 0,126 га для влаштування проїзду до земельної ділянки позивача..

Після оформлення права власності на земельну ділянку відповідач не дає позивачу можливості користуватись дорогою, яка проходила через земельну ділянку відповідача.

Позивач пропонувала відповідачу встановити сервітут щодо користування його земельною ділянкою.

Рішення про вилучення у відповідача частини його земельної ділянки для влаштування проїзду Берегометською селищною радою Вижницього району не приймалось.

Позивач вважає, що такими діями порушуються її права на користування своєю земельною ділянкою, виходячи з чого позивач, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд встановити за нею право земельного сервітуту (проходу і проїзду) стосовно земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:2375, яка знаходиться по АДРЕСА_2 та визначити межі дороги; скасувати запис про державну реєстрацію в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про цільове призначення земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:2375, де зазначено цільове призначення вказаної земельної ділянки - «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд».

Ухвалою від 08.12.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.

23.01.2024 відповідач надав суду відзив на позов, в якому позов не визнав, вважає його безпідставним та необгрнутованим, просив відмовити у його задоволенні.

01.02.2024 позивач надав суду відповідь на відзив, вважає позов обгрунтованим, просить його задовольнити. Та 02.02.2024 надав заяву про збільшення позовних вимог.

Ухвалою від 02.02.2024 частково задоволено клопотання про забезпечення позову та заборонено відчужувати відповідачу спірну земельну ділянку.

22.02.2024 відповідач надав суду «заперечення з елементами відзиву», яким просив у позові відмовити, оскільки потреби позивача у проході (проїзді) до її земельної ділянки можна задовольнити й у інший спосіб, крім встановлення сервітуту щодо земельної ділянки відповідача. Вказав, що орієнтовна сума судових витрат становить 25000 грн. (а.с.69-71).

У свою чергу позивач надав суду доповнення до відповіді на відзив (а.с.88-89), в якому вказав, що посилання відповідача обставини, викладені у «запереченні з елементами відзиву» є безпідставними.

Відповідач надав суду 11.03.2024 заперечення до доповнення до відповіді на відзив, в якому з посиланнями на позиції Верховного Суду, зазначив, що позов щодо встановлення сервітуту може бути задоволеним тільки в тому випадку, якщо позивачем буде беззаперечно доведено, що у інший спосіб, ніж як встановлення сервітуту, право користування його майном не може бути забезпечено.

Ухвалою від 27.03.2024 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду у судовому засіданні, викликано 2-х свідків, та відмовлено у повторному залученні в якості третьої особи Берегометської селищної ради Вижницького району, відмовлено у задоволенні клопотання про визнання явки представника Берегометської селищної ради Вижницького району обов`язковою та у задоволенні клопотання виклик представника земельного відділу Берегометської селищної ради Вижницького району.

В судовому засідання позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. При цьому позивач в поясненнях суду зазначила, що дійсно до її земельної ділянки проходить інша дорога, яка не влаштована та яка є значно довша за дорогу, якою позивач раніше користувалася для проїзду до своєї ділянки, яка проходила саме через земельну ділянку відповідача, шлях через яку до її земельної ділянки значно ближчий та сама дорога через цю земельну ділянку була влаштована.

Виходячи з викладеного, зважаючи на ту обставину, що земельною ділянкою позивача користуватись значно ефективніше, ніж їздити іншою дорогою, тому позивач просить суд уточнений позов задовольнити.

Відповідач та його представник позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні.

Треті особа в судове засідання свого представника не направила. Надала заяву про розгляд справи у відсутності представника (а.с.57).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що вона постійно проживає в смт.Берегомет Вижницького район по сусідству з позивачем та відповідачем. Раніше через земельну ділянку, яка зараза належить відповідачу, проходила дорога, якою позивач ОСОБА_1 користувалась для проїзду до своєї земельної ділянки. На даний час цієї дороги не існує. Іншого під`їзду до земельної ділянки ОСОБА_1 ніж через земельну ділянку відповідача немає.

Проаналізувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вирішує, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується договором дарування від 11.06.2015 та договором купівлі-продажу від 02.12.2015р.

Рішенням Берегометської селищної ради Вижницького району від 23.03.2023 затверджено технічну документацію та передано у власність ОСОБА_1 земельні ділянку площею 0,15 га за кадастровим номером :01:002:2976 в АДРЕСА_1 .

Згідно кадастрового плану вказаної земельної ділянки в межах від «А» до «Б» - зазначено землі загального користування (під`їзд). (а.с.11-12). Крім того, у вказаному кадастровому плані відсутня інформація про наявність спільних меж земельної ділянки позивача ОСОБА_1 із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_3 .

З договору купівлі-продажу від 06.10.2017 вбачається, що він укладений між ОСОБА_3 та Берегометською селищною радою Вижницького району щодо того, що ОСОБА_3 купив у селищної ради земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_2 за кадастровим номером :01:002:2375 площею 0,0819 га з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі».

З Витягу з Державного земельного кадастру вбачається, що земельна ділянка, яка знаходиться по АДРЕСА_2 за кадастровим номером :01:002:2375 площею 0,0819 га з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» зареєстрована 30.05.2016.

В кадастровому плані вказаної земельної ділянки (а.с.21) зазначено її межі з іншими земельними ділянками.

Разом з тим будь-яких доказів того, що вказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою позивача до позову не додано.

Із копії заяви від 09.04.2018 ОСОБА_3 на ім`я голови селищної ради ОСОБА_6 вбачається, що в ній ОСОБА_3 зазначив, що він відмовляється та не буде наполягати на поверненні земельної ділянки, яка вилучена з його користування і надана для влаштування під`їзної дороги до житлових будинків ОСОБА_1 та ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_2 .

З відповіді від 05.04.2023 Берегометської селищної ради Вижницького району адвокату Стратію М.В. вбачається, що Берегометською селищною радою Вижницького району рішення про вилучення у ОСОБА_3 земельної ділянки для облаштування проїзду не приймалось.

ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_3 з пропозицією про укладення сервітуту. Вказану пропозицію ОСОБА_3 отримав 16.07.2023 (а.с.17).

З листа від 15.01.2024 Берегометської селищної ради Вижницького району адвокату Ковалюку М.Г. вбачається, що згідно генерального плану смт.Берегомет Вижницького району від 1994 до житлового будинку гр.. ОСОБА_1 передбаченого під`їзний шлях між господарствами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Також можливий під`їзний шлях з боку вул. Ентузіастів. (а.с.42).

З копії технічної документації (а.с.48) вбачається, що вона є аналогічною до кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_1 земельні ділянку площею 0,15 га за кадастровим номером :01:002:2976 в АДРЕСА_1 . Зі вказаної технічної документації в межах земельної ділянки в межах від «А» до «Б» - зазначено землі загального користування (під`їзд).

На фото №1 (а.с.50), поданого позивачем зазначено, що на ньому зафіксовано «під`їзд» до будинку позивача АДРЕСА_3 .

На фото №2 (а.с.50), поданого позивачем зазначено, що на ньому зафіксовано «стежка, на яку вказує відповідач у позові». Разом з тим будь-якої прив`язки місць, зафіксованих на фото, до спірної земельної ділянки відповідача чи позивача не фото не додано.

З копій відеозаписів (а.с.68) вбачається, що на них ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зафіксували на відео дорогу, яка не проходить через земельну ділянку ОСОБА_3 та якою ОСОБА_1 може дістатись до своєї земельної ділянки.

Отже, підсумовуючи викладене, суд знаходить доведеним наступне.

Позивач я`вляється власником земельної ділянки, яка знаходиться поряд із земельною ділянкою відповідача. При цьому до земельної ділянки позивача веде дорога, яка, на думку позивача, є невлаштованою, довгою та якою позивач не хоче користуватись.

Раніше позивач проїжджала до своєї земельної ділянки через земельну ділянку відповідача. На даний час відповідач заборонив користуватись своєю земельною ділянкою для проїзду відповідачем. Доказів наявності дороги, передбаченої генпланом, до земельної ділянки позивача через земельну ділянку відповідача - позивачем не додано.

Вирішуючи дану справу суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України Право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Проаналізувавши вказані докази в сукупності зі статтями 4, 81 ЦПК України та ст..401 ЦК України, суд приходить до висновків, що позивачу, при виділенні їй у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 , з врахуванням технічної документації, встановлено проїзд в межах від «А» до «Б». Будь-якої інформації про те, що вказані межі змінювались чи технічна документація скасовувалась до матеріалів справи не додано.

Вказане означає, що позивачу, у передбачений законом спосіб при виділенні їй земельної ділянки у власність - встановлено спосіб для задоволення її потреб у користуванні її земельною ділянкою - а саме визначено межі дороги.

За таких обставин вона може задовольнити свої потереби у користуванні своєю земельною ділянкою у інший спосіб, а ніж як шляхом встановлення сервітуту щодо земельної ділянки відповідача.

Вказане означає, що підстав для встановлення сервітуту немає.

При цьому суд критично оцінює покази свідків щодо відсутності у позивача іншої дороги для можливості доставлення до своєї земельної ділянки, оскільки свідки не володіють спеціальною інформацією щодо генплану. Крім того, покази свідків спростовуються листом від 15.01.2024 Берегометської селищної ради Вижницького району, з якого вбачається, що до земельної ділянки позивача можливі два під`їзди.

Щодо вимоги про визначення межі дороги (земельного сервітуту), суд зазначає таке.

Заявляючи вказану вимогу, позивач не надав суду жодної технічної документації щодо можливості визначення дороги. Крім того, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, суд знаходить, що позивач самостійно повинен був визначити межі дороги, щодо якої він просить суд встановити сервітут. Разом з тим позивачем цього не зроблено.

В будь-якому випадку вказана вимоги безпосередньо пов`язана з вимогою про встановлення сервітуту. Зважаючи на ту обставину, що суд відмовив у задоволенні вимоги про встановлення сервітуту, тому суд відмовляє і у вимозі про визначення меж дороги( земельного сервітуту ).

З приводу вимогу позивача про скасування записів про реєстрацію в права на нерухоме майно, суд зазначає таке.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України Кожна особа може в порядку, визначеному цим способом звернутись до суду з позовом про захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Позивач не довів суду, що наявність в Державному реєстрі записів про державну реєстрацію за позивачем прав на земельну ділянку будь-яким чином порушую чи оспорює її права, свободи чи охоронювані законом інтереси.

Тому і ця вимога є необгрунтованою та у її задоволенні слід відмовити.

Щодо інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрнутовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

За таких обставин суд знаходить, що позов є необгрунтованим та у його задоволенні слід відмовити.

Питання щодо судових витрат суд вирішує у відповідності до ст..141 ЦПК України, згідно вимог якої суд

На підставі ст.404 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 18, 81, 258, 263-265 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 , третя особа - Берегометської селищна рада Вижницького району про встановлення сервітуту, визначення меж сервітуту та порядок користування ним, скасування запису про державну реєстрацію в Державному реєстрі на нерухоме майно про цільове призначення земельної ділянки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Чернівецького апеляційного суду через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Повний текст рішення складено 01.08.2024р.

Суддя Андрій ОСОКІН