ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/33281/23

Провадження № 22-ц/4820/2047/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Мазурок О.В. від 04 вересня 2024 року.

Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»», звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказувало, що 27.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір №4685221 про надання споживчого кредиту. Вказаний кредитний договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020 року та розміщених на сайті товариства.

Згідно умов кредитного договору сума кредиту складає 10100 грн., строк кредиту - 30 днів, дата повернення кредиту 26.09.2021 року. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього договору (п.1.4 кредитного договору).

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 10100 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація, відповідно до п.4.3 Договору.

26.09.2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим згідно пункту 4.3 кредитний договір автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів.

25.05.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25-05.2022, за яким до ТОВ «ФК» Фінтраст» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі 33128 грн.

Станом на 12.12.2023 року заборгованість за кредитним договором відповідача склала: сума кредиту 10100 грн., 23028 грн. нараховані проценти.

Також згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За наведеного, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість в розмірі 33128 грн., інфляційні втрати 866,06 грн., три відсотки річних 160,65 грн., сплачений судовий збір та 10000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.09.2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» 12978,50 грн. заборгованості за кредитним договором, 376,38 грн. інфляційних втрат, 62,94 грн. три відсотки річних та 869,68 грн. сплаченого судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.09.2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» 4050,30 грн. витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» просить скасувати рішення суду як незаконне та стягнути з відповідача 33128 грн. заборгованості за договором, 294,92 грн. інфляційних втрат та 3 % річних 48,98 грн. На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що сторони уклали електронний договір споживчого кредиту, відповідач погодився з умовами договору. Зокрема, відповідно до п. 1.5.1. кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору.

Пунктом 4.3 Кредитного договору передбачена автопролонгація договору в разі наявної заборгованості за кредитом на дату закінчення строку кредиту, а тому строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів, з 27.09.2021 року по 25.12.2021 року.

Згідно п. 1.5.1. кредитного договору за період з 27.08.2021 року по 25.09.2021 року утворилася заборгованість за процентами у межах погодженого строку надання кредиту у розмірі 5757 грн. (191.90 грн. х 30 днів).

У межах погодженого нового строку заборгованість за процентами відповідно до поденного розрахунку складає 17271 грн. (90 днів х 191.90 грн.).

Підписуючи договір, позичальник погодився на укладення договору на саме таких істотних умовах, що нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору.

На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов хибного висновку в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 294,92 грн. та 3 % річних - 48.98 грн. за період з січня 2022 року по 23.02.2022 року.

Також, на думку апелянта, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У відзиві ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що позивач не довів, що сторони погодили, а відповідач дав згоду на автопролонгацію договору після 26.09.2021 року.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не повній мірі з`ясував обставини, які мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Так, судом встановлено, що 27.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна», укладено електронний Договір № 4685221 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020 року та розміщених їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents.

Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 10100 грн. (п. 1.3. кредитного договору); строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту (26.09.2021 року) вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору.

Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в розділі 4 цього договору (п.1.4 кредитного договору).

ТОВ «Авентус України» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконано та надано йому кредит в сумі 10100 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .

25.05.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу №25-05.2022, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору прав грошової вимоги за вказаним кредитним договором.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 25-05/2022 від 25.05.2022 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло прав грошової вимоги до відповідача в сумі 33128 грн., з яких 10100 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 23028 грн. сума заборгованості за відсотками.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що строк кредитування складав 30 днів, після його закінчення у позикодавця не було підстав нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості по процентах за період з 27.09.2021 року по 23.02.2022 року не підлягає задоволенню. Оскільки строк виконання зобов`язання сплив 26.09.2021 року, то відповідно до ст. 625 ЦК України на суму заборгованості 12878,50 грн. підлягають нарахуванню 3% річних в сумі 62,94 грн. та 376,38 грн. інфляційних втрат.

Проте повністю з цими висновками не можна погодитися, зважаючи на таке.

Так, згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За статтею 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд першої інстанції правильно констатував, що 27.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір №4685221 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачу надано 10100 грн., згідно з п.1.4 кредитного договору строк кредиту - 30 днів, дата повернення кредиту 26.09.2021 року.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що згідно цього ж пункту 1.4. строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього договору.

Пунктом 4.3 вказаного договору визначено порядок пролонгації строку кредиту.

Так, сторони домовилися, що у випадку якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2-4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (п.4.3.1).

Згідно з пунктом 4.3.2 Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених в п.п. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п.4.2. Договору.

Відповідач не заперечував, що на дату закінчення 30-денного строку кредиту і на цей час він не сплатив заборгованість за кредитом, а отже, строк кредиту продовжено у порядку та на умовах, визначених пунктами 4.3.1, 4.3.2, 1.5 цього договору автопролонгація на 90 календарних днів.

Відповідно до п. 1.5.1. кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація, відповідно до п. 4.3 Договору.

Відтак згідно п. 1.5.1. кредитного договору у відповідача за період з 27.08.2021 року по 25.09.2021 року утворилася заборгованість за процентами у межах погодженого строку надання кредиту у розмірі 5757 грн. (191.90 грн. х 30 днів). У межах погодженого нового строку заборгованість за процентами відповідно до поденного розрахунку складає 17271 грн. (90 днів х 191.90 грн.).

Цей розрахунок заборгованості (карта обліку) узгоджується з умовами договору споживчого кредиту і є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості ОСОБА_1 за цим договором.

Підписавши договір, позичальник погодився на укладення договору саме на таких умовах, в тому числі й щодо автопролонгації на 90 днів, що з врахуванням принципу свободи договору, визначеного ст.ст. 6, 627 ЦК України спростовує його твердження про ненадання згоди на автопролонгацію договору.

Умови договору, визначені пунктами 4.3.1, 4.3.2 є чіткими та однозначними, не суперечать пункту 1.4., суд першої інстанції помилково розцінив ці умови як несправедливі.

Суд також помилково застосував до спірних правовідносин норму ч. 7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, що набрала чинності з 24.12.2023 року, оскільки ця норма не врегульовує спірні правовідносини сторони не вносили зміни до договору, умова щодо автопролонгації договору була визначена на момент його укладення.

Водночас, щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 3% річних та інфляційних втрат апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Строк виконання зобов`язання за кредитним договором №4685221 від 27.08.2021 року у відповідача сплив 26.12.2021 року, а тому відповідно до ст. 625 ЦК України з ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню три відсотки річних та інфляційні втрати на суму непогашеної заборгованості.

За період з 26.12.2021 року по 23.02.2022 року сума 3 % річних складає 48,98 грн. (10100 грн. х 3% х 59 днів /365 днів).

Виходячи з даних щодо індексу інфляції, на суму боргу 10100 грн. (за період січень 2022 року 23 лютого 2022 року сукупний індекс інфляції складав 102,92% ) - інфляційні втрати складають 294,92 грн.

За наведеного рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 33128 грн. заборгованості за договором кредиту №4685221 від 27.08.2021 року, з яких 10100 грн. тіло кредиту, 23028 грн. проценти за користування кредитом, 294, грн. інфляційних втрат та три відсотки річних в розмірі 48,98 грн.

Відповідно до ст.ст. 15, 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом ч.ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Матеріалами справи підтверджується, що правнича допомога у справі згідно з договором про надання правової допомоги № 10/07-2023 від 10.07.2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» надавалася адвокатом Столітнім М.М., свідоцтво серії КС № 9422/10 від 18.09.2020 року. Згідно звіту про надання правової допомоги згідно договору №10/07-2023 від 10.07.2023 року загальна вартість наданих послуг адвоката за правову допомогу складає 10000 грн.

Згідно платіжної інструкції №2024 від 12.12.2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплатило адвокату Столітньому М.М. 10000 грн. на підставі рахунку по замовленню №1667/11/12 від 11.12.2023 року.

ОСОБА_1 не подавав заяву щодо неспівмірності понесених судових витрат зі складністю справи тощо.

Відтак пропорційно до задоволеної частини позову (98%), відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» понесені ним витрати на правничу допомогу в сумі 9800 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позову (98%), слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 5325,06 грн. понесених судових витрат (2104,26 грн. за подачу позову та за подачу апеляційної скарги 3220,80 грн.).

У зв`язку зі скасуванням рішення Хмельницького міськрайонного суду від 04.09.2023 року слід визнати таким, що втратило чинність додаткове рішення від 18.09.2024 року.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (місцезнаходження: вул. Загородня, 15, офіс 118/2, м. Київ, 03150, ) 33128 грн. заборгованості за договором про надання споживчого кредиту 294,92 грн. інфляційних втрат, 3% річних 48,98 грн., а також 15125,06 грн. понесених судових витрат.

В решті позову відмовити.

Визнати таким, що втратило чинність додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.09.2024 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 грудня 2024 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк