№ 2/566/120/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2024 року селище Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської області
у складі: головуючого судді Феськова П.В.,

при секретарі Альонову М.Р.,

за участю представника позивача адвоката Шевчука В.М.,

представника відповідача прокурора Щербатюка С.А.,

третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Млинів справу за позовом ОСОБА_6 до Рівненської обласної прокуратури, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_5 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , про звільнення майна з під арешту,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року представник позивача ОСОБА_6 адвокат Шевчук Віктор Миколайович звернувся до Млинівського районного суду Рівненської області з позовом до Рівненської обласної прокуратури про звільнення майна з-під арешту.

Зазначив, що 07.10.2011 року старшим слідчим Млинівської міжрайонної прокуратури Гуменюком О.О. в рамках кримінальної справи №64/59-2011, що порушена за фактом вчинення службовими особами колективного підприємства «Млинівська пересувна механізована колона №2» злочину, передбаченого ч.2 ст.365-1 КК України, винесено постанову про накладення арешту на нерухоме майно будівлю гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 , загалом та окремо, в т.ч.: всі квартири АДРЕСА_2 , приміщення 1-го поверху №7 (вбиральня) площею 4,3 метри квадратних і №6 (ванна) площею 4,3 метри квадратних.

Позивач являється володільцем приміщень в даному будинку, а саме: житлового приміщення кімнати № НОМЕР_1 та нежитлових приміщень туалету площею 4,3 кв.м. і ванної кімнати площею 4,3 кв.м. на підставі рішення адміністрації та профспілкового комітету колективного підприємства «Млинівська пересувна механізована колона №2» від 23.10.1998 року. Виділення позивачу кімнати №8 підтверджується ордером №1 від 16.08.1998 року, а нежитлових приміщень рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 09.06.2011 року.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна №353285445 від 06.11.2023 року зареєстровано обтяження об`єкта нерухомого майна на підставі заяви Млинівської міжрайонної прокуратури від 07.10.2011 року.

Вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 10.12.2012 року ліквідатора ПМК №2 ОСОБА_26 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.364 та ч.1 ст.209 КК України, разом з тим арешт нерухомого майна - будівлі гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 , в т.ч.: всі квартири АДРЕСА_3 , нежитлових приміщень: туалету площею 4,3 кв.м. і ванної кімнати площею 4,3 кв.м., володільцем яких є ОСОБА_6 , скасовано не було.

Зазначає, що наявність обтяження у вигляді арешту, який накладено на вказані вище приміщення перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися майном, а тому вважає, що його право власності підлягає захисту шляхом скасування такого арешту.

14 грудня 2023 року ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 11 січня 2024 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

19 січня 2024 року ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

Крім того, ухвалою суду від 29 березня 2024 року до участі у справі залучено як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_5 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25
04.01.2024 представник відповідача - Рівненської обласної прокуратури подала відзив, в якому зазначила, що вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Відзив обґрунтовує тим, що згідно вироку Млинівського районного суду Рівненської області від 10.12.2012 у кримінальній справі №1712/23/12, скасовані постанови органу досудового слідства про накладення арешту, зокрема, на нерухоме майно, а саме будівлю гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відповідно до ст.126 КПК України в редакції 1960 року, діючої на час накладення арешту на майно, після надходження кримінальної справи до суду, питання щодо скасування арешту може бути вирішено судом в порядку кримінального судочинства. Окрім того, представник відповідача стверджує, що позивач на підтвердження свого права користування приміщенням в будинку АДРЕСА_1 , а саме: житловим приміщенням кімнатою № НОМЕР_1 та нежитловим приміщенням туалетом і ванною кімнатою, надала лише ордер на житлову площу в гуртожитку, виданий 16.08.1998 Млинівською ПМК-2. Водночас, встановлено, що постановою господарського суду Рівненської області від 18.05.2005 у справі №8/10 Колективне підприємство «Млинівська пересувна механізована колона №2» визнано банкрутом, а ухвалою господарського суду Рівненської області від 09.12.2014 №8/10 ліквідовано юридичну особу КП «Млинівська пересувна механізована колона №2», виконавчі документи за відповідними вимогами визнано такими, що не підлягають виконанню.

Представник відповідача стверджує, що за таких обставин позивачем не доведено, що вона на даний час є законним власником вищезазначеного нерухомого майна, на яке накладено обтяження, а її права щодо розпорядження ним порушені.

10.01.2024 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що висновок представника відповідача про те, що згідно ст.126 КПК України 1960 року питання щодо скасування арешту може бути вирішено судом в порядку кримінального судочинства, немає жодного підґрунтя, оскільки дана стаття не передбачає такого порядку скасування арешту.

Представник позивача стверджує, що на момент накладення арешту на майно ОСОБА_6 не була учасником кримінального провадження, а саме провадження завершено постановленням вироку у порядку, передбаченому КПК України 2012 року, однак судом не вирішено питання щодо скасування арешту. Таким чином, до вказаних правовідносин необхідно застосувати правову позицію Верховного суду, яка викладена у постанові від 30.06.2020 у справі №727/2878/19.

Також представник позивача зазначає, що не відповідає дійсності та обставина, що позивачем не доведено, що вона на даний час є законним власником зазначеного у позовній заяві нерухомого майна, на яке накладено обтяження, а її права щодо розпорядження ним порушені. Свою думку обгрунтовує тим, що згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, питання щодо підтвердження позивачем свого права власності на нерухоме майно при розгляді даної справи не підлягає доказуванню.

18.01.2024 представником відповідача до суду подано заперечення в порядку ст.180 ЦПК України. У запереченні він пояснює, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач ОСОБА_6 не являється власником приміщень в будинку АДРЕСА_1 , оскільки нею не надано жодних правовстановлюючих документів на вказані приміщення.

Зазначила, що позивачем в установлено ЦПК України порядку не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини на які остання посилається в якості підстав позову.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві та просив у їх задоволенні відмовити повністю.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору в судовому засіданні позов підтримали та не заперечували щодо його задоволення.

Заслухавши думку представника позивача та представника відповідача, третіх осіб, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.126 КПК 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Правова природа арешту майна не змінилась і з прийняттям чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі ст.170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально - правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відповідно до п.9 розділу ХІ "Перехідних положень" КПК України 2012 року, питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ЦПК України, спори про цивільне право, пов`язані із належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа, яка не є стороною кримінального провадження.

Також, відповідно до правової позиції, сформульованої в п.п. 51,52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 в справі № 727/2878/19, провадження № 14-516цс19, спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства, а питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченомуст. 174 цього Кодексу.

Отже, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права і виникають з цивільних правовідносин, тому відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України спір у цій справі вирішується судом цивільної юрисдикції.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У ст. 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. ст.316,317,319 ЦК України правом власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 цього Кодексу встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є власником нерухомого майна, а саме житлового приміщення кімнати №8 та нежитлових приміщень туалету площею 4,3 кв.м. і ванної кімнати площею 4,3 кв.м., що підтверджується ордером №1 від 16.08.1998 року, та рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 09.06.2011 року. (а.с.6, 27-28).

Постановою старшого слідчого Млинівської міжрайонної прокуратури Гуменюком О.О. в кримінальній справі №64/59-2011, накладено арешт на нерухоме майно будівлю гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 , загалом та окремо, в т.ч.: всі квартири АДРЕСА_2 , приміщення 1-го поверху №7 (вбиральня) площею 4,3 метри квадратних і №6 (ванна) площею 4,3 метри квадратних. (а.с.25-26).

Як вбачається з відзиву, представник відповідача повідомила, що арешт на нерухоме майно будівлю гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 , скасований згідно вироку Млинівського районного суду Рівненської області від 10.12.2012. (а.с.44).

Представник позивача у свій відповіді на відзив заперечував щодо даного факту і зазначив про те, що вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 10.12.2012 питання щодо скасування арешту майна не вирішено, а отже до вказаних правовідносин необхідно застосувати правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 30.06.2020 у справі №727/2878/19. (а.с.50 зворот).

Відповідно до положень ч.ч.1-5 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши дійсні обставини в цій справі, перевіривши їх доказами, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що станом на день розгляду даної справи скасовано арешт на будівлю гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 , накладений постановою старшого слідчого Млинівської міжрайонної прокуратури Гуменюком О.О. від 07.10.2011 року, реєстраційний номер обтяження 11710126 від 11.10.2011 року, суд дійшов висновку, що на даний час відпали правові підстави такого арешту, наявність арешту/заборони на відчуження на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому його право підлягає судовому захисту шляхом скасування арешту рухомого майна.

Відтак, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши в судовому засіданні надані сторонами в справі докази, оцінивши їх, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є підставними і позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.15, 16,316,317,319,321,391 ЦК України, ст.170 КПК України,ст.ст.4, 19, 76, 81,89, 128, 141, 247, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_6 до Рівненської обласної прокуратури, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_5 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , про звільнення майна з-під арешту - задоволити.

Скасувати арешт на будівлю гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований 11.10.2011 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 11710126, накладений постановою старшого слідчого Млинівської міжрайонної прокуратури Гуменюком О.О. від 07.10.2011 року,

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщоапеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 09.08.2024.

Суддя П.В.Феськов