Дата документу 31.07.2024 Справа № 331/2225/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1598/24 Головуючий у 1-й інстанції: Антоненко М.В.
Є.У.№ 331/2225/23 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Трофимової Д.А.,

секретар: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополь, Запорізької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційними скаргами Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області та Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополь на додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 07 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 26 березня 2024 року, позов задоволено, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 214 400,00 гривень.

15 січня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Рябчинський Д.А. засобами поштового зв`язку подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив про компенсацію ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн., додавши до заяви відповідні письмові.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просило додаткове рішення суду скасувати, та відмовити у задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення. Вважає, що держава не повинна компенсувати позивачеві витрати на правничу допомогу. Вважає, що заявником порушено строки надання доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу.

Територіальне управління державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополь подало апеляційну скаргу, в якій апелянт вказав, що суд першої інстанції не врахував принцип співмірності та розумності під час ухвалення оскаржуваного судового рішення, оскільки витрати на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн., на думку скаржника, є завищеними, про це також заявлялось в суді першої інстанції, втім суд проігнорував вказані заперечення.

У відзивах на апеляційні адвокат Рябчинський Д.А., який представляє інтереси позивача, просив залишити апеляційні скарги без задоволення, оскільки, на його думку, вони не обґрунтовані та їх доводи не спростовують правильних висновків суду.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені витрати у розмірі 8 000 грн. відповідають критерію розумності, є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції.

Частиною 3 ст.270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

В судових дебатах представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Рябчинським Д.А. відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України зроблено заяву щодо подання доказів про розмір понесених витрат на правничу допомогу.

17 січня 2024 року до канцелярії Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від адвоката Рябчинського Д.А. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення по вказаній справі разом із додатками. Вказана заява направлена адвокатом засобами поштового зв`язку. На конверті є штемпель датований Укрпоштою 15січня 2024 року.

Установлено, що рішення суду першої інстанції за результатами розгляду справи по суті було проголошено 08 січня 2024 року.

Отже, останнім днем подання доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу є 13 січня 2024 року, що припадає на суботу.

Відповідно до частин третьої, шостої статті 124 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Оскільки закінчення строку надання доказів понесених витрат на правничу допомогу припадає на вихідний день, то за таких обставин останнім днем вчинення відповідної процесуальної дії є 15 січня 2024 року (понеділок), що є першим робочим днем, заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу з відповідними доказами здані на пошту 15 січня 2024 року, доводи відповідачів про пропуск процесуального строку є неспроможними.

Доводи апеляційної скарги ТУДБР про не співмірність судових витрат і їх недоведеність, є безпідставними.

На підтвердження понесених витрат надано: копію договору про надання (правничої) правової допомоги від 03.04.2023; копію акта приймання-передачі від 04.04.2023; копія акта приймання-передачі від 31.05.2023; копію акта приймання-передачі від 21.08.2023; копію акта приймання-передачі від 08.01.2024; копію платіжної інструкції № 470971; копію платіжної інструкції № 428970; копію платіжної інструкції № 0.0..1; копію платіжної інструкції № 566808.

Справа знаходилась в провадженні суду першої інстанції з квітня 2023 по січень 2024 року, слухання відбувалося протягом трьох судових засідань, а отже визначений адвокатом розмір судових витрат є обґрунтованим і співмірним.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги ГУ ДКСУ у Запорізькій області про те, що оскільки ОСОБА_1 отримав правову допомогу не від держави, то і вона не має бути компенсована його за рахунок держави з огляду на таке.

Так, статтею 43 Бюджетного кодексу України установлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, а також дорученнями Кабінету Міністрів України і Міністра фінансів (п. 2).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.

Відповідно до п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно з п. 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

В Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України і управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейської служби України. Державна казначейська служба України не є розпорядником коштів Державного бюджету України.

Отже, доводи апеляційної скарги ГУ ДКСУ у Запорізької області дійсно є не обґрунтованими.

Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, зважаючи на підставу та предмет позову, на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи та обсяг фактично наданих послуг, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків, що заявлені витрати у розмірі 8 000,00 гривень, відповідають критерію розумності, є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Колегія суддів вважає, що жодні доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому у відповідності до норм статті 374, 375 ЦПК України апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-394 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області та Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополь залишити без задоволення.

Додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 07 червня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови складено 1 серпня 2024 року.

Головуюча І.В. Кочеткова

Судді О.З.Поляков

Д.А.Трофимова