Справа № 148/1113/23
Провадження №2/148/38/24
УХВАЛА

29 липня 2024 року Тульчинський районний суд Вінницької області

у складі: головуючого судді Штифурко Л.А.,

секретаря Лиженко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Тульчина заяву адвоката Бєлих Ярослава Євгеновича в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат з відповідача в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Тульчинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства,-

встановив:

В провадженні Тульчинського районного суд Вінницької області знаходилась вказана вище цивільна справа.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 06.06.2024 позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Адвокат Бєлих Я.Є. в інтересах ОСОБА_1 звернулася в суд з клопотанням (заявою) про ухвалення додаткового рішення у вказаній вище цивільній справі про стягнення судових витрат з відповідача, яке сформовано в системі «Електронний суд» 11.06.2024. В обгрунтування клопотання представник позивачки послався на те, що в процесі судового розгляду позивачкою ОСОБА_1 понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. та витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи у розмірі 15047,23 грн. Такі витрати, на переконання представника позивачки, остання змушена була понести у звязку з тим, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, в саме відповідача ОСОБА_2 . Так, останній визнавав позивачку своєю донькою, був сам переконаний в цьому та визнавав свій зв`язок з нею як батька з донькою перед іншими особами. Той факт, що він визнавав позивачку своєю донькою підтвердили в судовому засіданні і свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . А тому, як вважає представник позивачки, відповідач ОСОБА_2 , маючи можливість усвідомлювати значення своїх дій та їх наслідки, продовжував вчиняти щодо позивачки ОСОБА_1 неправильні дії (поводження, ставлення та висловлювання щодо неї як доньки за можливості розуміння того, що це не відповідає дійсності). Саме такі висловлювання відповідача і були безпосередніми підставами позовної заяви ОСОБА_1 .

З огляду на викладене представник позивачки, відповіднодо ч. 9 ст.і 141 ЦПК України просить стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати у розмірі 26120,83 грн., які складаються з витрат: на сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн., на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн., пов`язаних із залученням експертів та проведенням експертизи у розмірі 15047,23 грн., документальне підтвердження яких ним подано протягом пяти днів, як це передбачено ч.8 ст. 141 ЦПК України, про що було зроблено відповідну заяву до закінчення судових дебатів.

В судовому засіданні позивачка та її представник заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат підтримали, посилаючись на обставини, викладені в даній заяві. Просили заяву задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечив щодо задоволення вказаної заяви. Суду пояснив, що він повідомив позивачку про те, що вона не є його донькою ще п`ять років тому, після того, як вона почала зясовувати з ним майнові питання. Вважає, що даний спір виник не внаслідок неправильних дій з його сторони, оскільки він допомагав позивачці усім чим міг, а через те, що між ними існує майновий спір. Просив в задоволенні заяви відмовити, оскільки позов ОСОБА_1 до нього залишено без задоволення.

В судове засідання представник третьої особи Тульчинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, з заявою про відкладення судового засідання не звертався.

Вивчивши доводи представника позивачки про стягнення судових витрат, викладені у заяві (клопотанні), вислухавши його пояснення в судовому засіданні, пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, в тому числі, судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (ч. 2 ст. 270 ЦПК України).

За змістом ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом 10 днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Судом встановлено, що рішенням Тульчинського районного суд Вінницької області від 06.06.2024 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства залишено без задоволення (а.с. 49 а-50 а).

Під час судового розгляду, до закінчення судових дебатів, представник позивачки заявив про те, що докази понесених позивачкою витрат у справі ним буде подано у строк, визначений ч.8 ст. 141 ЦПК України, у звязку з чим просив при ухваленні рішення судові витрати не розподіляти.

На підтвердження понесених позивачкою витрат на правничу допомогу, витрат на сплату судового збору, витрат пов`язаних із залученням експертів та проведенням експертизи разом з клопотанням про їх стягнення з відповідача адвокатом Бєлих Я.Є. у визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України строк, а саме 11.06.2024, подано до суду копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 55032936-1 від 03.01.2024 на суму 15047,23 грн. (а.с. 55 Т.2), копію договору про надання правничої (правової) допомоги б/н від 26.05.2323, укладеного між адвокатом Бєлих Я.Є. та ОСОБА_1 , з якого вбачається, що загальна вартість послуг становить 10000 грн. (а.с. 59 зв. бік-62 Т.2), копію додаткової угоди № 1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н від 26.05.2023 від 16.06. 2023 (а.с. 55 зв. бік Т.2), копію рахунку-фактури № 1 від 08 .06.2024 на сплату гонорару за Договором про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н від 26.05. 2023 на суму 10000 грн. (а.с. 56 Т.2), копію квитанції № 1 від 08.06.2024 про сплату ОСОБА_1 адвокату Бєлих Я.Є. гонорару за Договором про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н від 26.05.2023 на суму 10000 грн. (а.с. 56 зв. бік Т.2), копію акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) під час судового провадження у суді першої інстанції від 08.06.2024 за Договором про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н від 26.05.2023, з якого вбачається, що загальна вартість послуг становить 10000 грн., (а.с. 57-59 Т.2), копію детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 11.06.2024 (а.с. 63 зв. бік 66 Т.2), копію квитанції № від 14.06.2023 про сплату судового збору (а.с. 67 зв. бік Т.2).

За змістом ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Порядок розподілу судових витра визначено в ст. 141 ЦПК України. Так, відповідно до частини першої даної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З аналізу зазначеної норми слідує, що обов`язковою умовою є зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Зазначена процесуальна норма надає суду певні дискреційні повноваження, встановлюючи право, а не обов`язок суду, покладати на сторону за вказаних підстав судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

На переконання суду, той факт, що відповідач ОСОБА_2 відносився до позивачки як до дочки, сприймав її як таку та визнавав її дочкою перед іншими особами, що підтвердили свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , не доводить факту їх біологічної (кровної) спорідненості, як і не свідчить про неправомірну поведінку відповідача.

Крім того, під час судового розгляду свідок ОСОБА_5 підтвердила доводи відповідача про те, що позивачці стало відомо про те, що вона є нерідною дочкою позивача, ще пять тому. При цьому, з даним позовом вона звернулася в суд лише в 2023 році.

Сама ж позивачка зазначила, що має право на те, щоб знати якого вона роду, а тому хотіла достовірно встановити, чи є відповідач її батьком.

Отже, на думку суду, спір у даній справі виник не внаслідок неправомірних дій відповідача, а внаслідок бажання позивачки встановити, чи є відповідач її біологічним батьком, що є її правом.

Також суд зазначає, що протягом розгляду даної справи відповідач ОСОБА_2 добросовісно користувався належними йому процесуальними правами, з`являючись у судові засідання, з`явившись для відбору експериментальних зразків для проведення молекулярно-генетичної експертизи. Отже, факту зловживання відповідачем ОСОБА_2 своїми процесуальними правами судом також не встановлено.

Інших доказів неправомірної поведінки відповідача позивачкою та її представником не представлено.

З огляду на те, що рішенням суду від 06.06.2024 позов ОСОБА_1 залишено без задоволення, за загальним правилом, судові витрати покладаються на позивачку. А приймаючи до уваги, що позивачкою та її представником не доведено належними та допустимими доказами, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд не вбачає підстав для ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат з нього на користь позивачки.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 133, 137, 141, 265, 270 ЦПК України, суд,

постановив:

Заяву адвоката Бєлих Ярослава Євгеновича в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат з відповідача - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала складена 05.08.2024.

Суддя Л.А.Штифурко