Провадження № 2/243/408/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

14 жовтня 2024 м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Воронкова Д.В.,

за участю

секретаря Каліберди А.О.,

позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача

за первісним позовом/ представника

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності та зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про тлумачення змісту заповіту, визнання права власності та скасування свідоцтва про право на спадщину,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , на обґрунтування якої зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько та дідусь ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , після смерті якого залишилася спадщина у вигляді житлових будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та земельних ділянок площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, і площею 0,0649 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за тією ж адресою. 24.10.2013 ОСОБА_5 заповів ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1 , та приватизовану земельну ділянку за вказаною адресою без зазначення розміру земельної ділянки. 17.10.2017 ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку у зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують право власності на ім`я спадкодавця. 31.10.2018 ОСОБА_1 прийняв спадщину житловий будинок АДРЕСА_3 , про що отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, проте, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, на якій розташований будинок, через втрату оригіналів правовстановлюючих документів. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.07.2009 за життя ОСОБА_5 , після померлої дружини ОСОБА_6 , набув право власності на земельну ділянку площею 0,3149 га, яка розташована по АДРЕСА_3 , кадастровий номер :06:000:0103. Згідно державних актів на право приватної власності на землю серії ЯИ № 391391 та серії ЯИ № 391392 від 08.04.2010 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на земельні ділянки по АДРЕСА_4 загальною площею 0,3149 га. : - кадастровий номер :06:000:0110 площею 0,2500 га, - кадастровий номер № :06:000:0111 площею 0,0649 га, Тобто, вбачається, що вищевказані земельні ділянки з початку їх надання були розташовані за адресою АДРЕСА_3 , а житлові будинки АДРЕСА_4 на теперішній час розташовані на одній з цих ділянок. Зазначає, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке набуває особа. Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду. Оскільки у заповіті ОСОБА_5 не зазначено ідентифікуючих ознак земельної ділянки, яку він заповів ОСОБА_4 , а ним ( ОСОБА_6 ) прийнято спадщину на будинок АДРЕСА_3 , він вважає, що за ним має бути визнано право власності на частину земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та на частину земельної ділянки площею 0,0649 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по АДРЕСА_4 .

Ухвалою суду від 04.03.2021 судом прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , в якій остання зазначає, що ОСОБА_5 на випадок своєї смерті склав два заповіти - від 24.10.2013 року, першим з яких заповів житловий будинок АДРЕСА_5 ОСОБА_4 ; а другим - заповів ОСОБА_1 дві земельних паї. Зазначає, що вона з родиною мешкала у будинку АДРЕСА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 з 2000 року і до дня смерті останнього доглядала за ним, дбала за його станом здоров`я, займалася похованням. Ще за життя дід визначився з розподілом спадщини, сину паї, онучці - домоволодіння. Після смерті ОСОБА_5 вона звернулася до нотаріальної контори, однак у отриманні свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено через відсутність оригіналів правовстановлюючих документа. Під час звернення до суду було з`ясовано, що ОСОБА_6 оформив право власності на будинок АДРЕСА_3 в порядку спадкування. Згідно Державних актів, земельні ділянки кадастровий номер :06:000:0110 та :06:000:0111розташовані по АДРЕСА_6 .

Оскільки заповіт на ім`я ОСОБА_4 складено 24.10.2013 року, то вважає, що секретарем Рай-Олександрівської сільської ради допущено помилку під час складання тексту заповіту в частині поштової адреси об`єктів нерухомості, які увійшли до спадщини, що грубо порушене право ОСОБА_4 на спадкування подвір`я у цілому, як на те була воля спадкодавця. Так, у спірному заповіті зазначено, що «…житловий будинок із господарськими будівлями та приватизованою земельною ділянкою, який розташований за адресою: АДРЕСА_7 , заповідаю ОСОБА_4 ». Таким чином, заповітом охоплено як мінімум три об`єкти: житловий будинок; приватизована земельна ділянка кадастровий номер :06:000:0110, загальною площею 0,25 га., але на ній розміщений і спірний будинок 38. Цілком нелогічно є розпорядження щодо земельної ділянки, без урахування будинку, який розміщений на ній.

Вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Другої слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області на ім`я ОСОБА_1 від 31.01.20218, є таким, що суперечить вимогам чинного законодавства України, і відповідно до ст. 1301 ЦК України має бути визнаним недійсним.

Просить розтлумачити заповіт від 24.10.2013 року, посвідчений головою Рай-Олександрівської сільської ради Білоусовою Г.І., зареєстрований у реєстрі за № 33 як такий, що передбачає на випадок своєї смерті розпорядження ОСОБА_5 наступного змісту «…житловий будинок із господарськими будівлями та приватизованою земельною ділянкою, який розташований за адресою: АДРЕСА_7 та 38, заповідаю ОСОБА_4 »;

визнати за ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом після смерті діда ОСОБА_5 право власності на житловий будинок АДРЕСА_5 ;

визнати за ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 ;

визнати за ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд кадастровий номер :06:000:0110, загальною площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 ;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Другої слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області на ім`я ОСОБА_1 від 31.01.20218, зареєстроване у реєстрі за №67.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що її донька - ОСОБА_4 доглядала за своїм дідом ОСОБА_5 , який при житті вирішив, що все домоволодіння він заповість саме онучці, а земельні паї - ОСОБА_1 . Але, вийшло непорозуміння, оскільки ні хто не звернув увагу, що домоволодіння містить два номери будинку АДРЕСА_1 та 38. Про наявність двох номерів ні хто не пам`ятав, ОСОБА_5 при житті ні коли не відокремлював домоволодіння на два будинки, завжди вважав, що обидва будинки, один з яких був в нежитловому стані, рахуються саме за номером 36.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що тривалий час знайома зі сторонами, оскільки мешкає по сусідству, а тому, їй відомо, що спірне домоволодіння ні коли не розмежовувалося, подвір`я, огород, все було єдиним. Після того, як побудували новий будинок, у старому ні хто не мешкав, він перебував у непридатному для життя стані. За ОСОБА_5 долала ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що мешкає по сусідству від спірного домоволодіння, знає сторони з моменту їх народження, а тому йому відомо, що батьки сторін отримали земельну ділянку, на якій спочатку побудували один будинок, в якому жили тривалий час, а після, побудували новий будинок на тій самій земельній ділянці. Після зведення нового будинку, старий будинок перебував у нежитловому стані. ОСОБА_5 в розмовах ні коли не розмежовував старий та новий будинки, висловлювався, що має намір заповісти все домоволодіння ОСОБА_4 , оскільки саме вона його доглядала.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, викладені у первісній позовній заяві, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Попкова О.В. в судовому засіданні просила задовольнити первісні позовні вимоги, проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечувала.

ОСОБА_4 , яка була належним чином повідомлена про час, дату та спосіб розгляду справи, до судового засідання не з`явилась, відомостей про причини неявки не повідомила.

Представники ОСОБА_4 - адвокат Дорошенко Є.В., ОСОБА_3 , у судових засіданнях проти задоволення первісного позову заперечували, наполягали на задоволенні вимог ОСОБА_4 , посилаючись на обставини, що викладені у зустрічній позовній заяві.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.09.2002, посвідченого державний нотаріусом Другої слов`янської ДНК, зареєстрованого в реєстрі за № 754, вбачається, що ОСОБА_6 успадкувала, у тому числі, житловий будинок АДРЕСА_2 ;

З відомостей КП «Бюро технічної інвентаризації» № 3265-4/045/01 від 15.12.2020 вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок АДРЕСА_1 , даний житловий будинок побудований у 1968 році. Право власності було зареєстроване на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконкомом Слов`янської районної ради народних депутатів від 10.04.1989, згідно виписки з рішення виконкому Слов`янської районної ради народних депутатів від 21.12.1988 №367. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок АДРЕСА_3 , даний житловий будинок побудований у 1956 році. Право власності було зареєстроване на підставі свідоцтва про право власності виданого Виконкомом Слов`янської районної ради народних депутатів від 10.04.1989, згідно виписки з рішення виконкому Слов`янської районної ради народних депутатів від 21.12.1988 №367.

Вказана інформація також підтверджується змістом інвентаризаційних справ № 520 та № 535 на будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.07.2009 ОСОБА_5 успадкував після смерті дружини ОСОБА_6 спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,3149 га, по АДРЕСА_3 , що також підтверджується копією витягу зі спадкового реєстру 20800773 від 28.07.2009.

Таким чином, ОСОБА_5 фактично набув в порядку спадкування після смерті дружини право власності на житлові будинки АДРЕСА_8 , але при житті не зареєстрував своє право на нерухоме майно у встановленому законом порядку.

Згідно копії державних актів на право приватної власності на землю серій ЯИ № 391391 та ЯИ № 391392 від 08.04.2010, ОСОБА_5 за життя належали земельні ділянки кадастровий номер :06:000:0110 площею 0,2500 га та № :06:000:0111 площею 0,0649 га, які розташовані по АДРЕСА_4 . Вищевказані відомості підтверджується також витягами з Державного земельного кадастру № НВ-017 та № НВ-017 від 28.08.2017.

Суд звертає увагу на зміну адреси вказаних земельних ділянок з № НОМЕР_1 на № 36-38, яка має місце у вищевказаних правовстановлюючих документах

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 10.05.1961 року ОСОБА_5 доводився батьком ОСОБА_1

24.10.2013 на випадок своєї смерті ОСОБА_5 склав заповіт, який був посвідчений головою Рай-Олександрівської сільської ради Білоусовою Г.І., зареєстрований у реєстрі за №33, та яким заповів ОСОБА_4 будинок АДРЕСА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 13.02.2015

ОСОБА_1 успадкував після смерті батька ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_3 , що складається з будинку літ А, літня кухня сарай Б, душ В, вбиральня Т, частина колодця № 1, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.01.2018, посвідченого державним нотаріусом Другої слов`янської ДНК, зареєстрованого в реєстрі за № 67 та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 50741472 від 31.01.2018.

Довідка КП «Бюро технічної інвентаризації» № 2364-2/0.45/01 від 09.08.2017 року вказує, що згідно матеріалів останньої поточної інвентаризації від 03.05.2002 року, на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 , розташовані: житловий будинок А-1, загальною площею 39,7 м.2, сарай Б, льох В,колодязь №1, огорожа № 2,3.

31.01.2018 державним нотаріусом Другої слов`янської державної нотаріальної контори Резнікову С.О. було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після ОСОБА_5 на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_3 для обслуговування, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства у заявку з відсутністю документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку та Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку на ім`я ОСОБА_5 ..

Згідно акту від 29.07.2020 року, складеного секретарем миколаївської міської ради, ОСОБА_4 дійсно проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Аналіз змісту погосподарчої книги № 4 вказує, що спірне домоволодіння у АДРЕСА_3 , містить два будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 .

Згідно технічної документації із землеустрою, складеного ПП «Землевпорядний центр» у 2009 році, видно факт встановлення в натурі межі земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_3

Інші документи, що містяться в матеріалах справи, суд не приймає до уваги, оскільки вони не відносяться до предмету спору або не мають доказового значення по справі.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 в частині тлумачення заповіту, суд зазначає, що згідно зі ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок свої смерті.

Виходячи з вимог ст.1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями.

У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст.213 цього Кодексу. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Однак, тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто, підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо обсягу спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини.

Отже, тлумаченню підлягає заповіт, який містить суперечність слів і понять.

Суд тлумачить заповіт на підставі дослідження змісту правочину без врахування показань свідків, переписки померлого, його щоденників тощо.

Таким чином, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, адже це може спотворити волю заповідача. Частина 2 ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. При тлумаченні заповіту не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.

Зі змісту спірного заповіту, вбачається, що до складу спадщини входить виключно будинок АДРЕСА_5 .

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_4 , ставлячи питання про тлумачення заповіту шляхом вказівки про те, що справжньою волею заповідача була передача їй ще й будинку АДРЕСА_3 , фактично просить змінити зміст заповіту, що є неприпустимим, а тому, позові вимоги в цій частині є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, суд також не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , а також щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_1 від 31.01.20218, оскільки ці позовні вимоги є похідними від вимог про тлумачення заповіту.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок АДРЕСА_1 , суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності зі ст. 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 за життя набув права власності на спірний будинок, але не зареєстрував своє право у встановленому законом порядку, а ОСОБА_4 прийняла спадщину у відповідності до чинного законодавства, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , шляхом нотаріального оформлення спадщини, та враховуючи сукупність всіх досліджених доказів по справі, суд приходить до висновку про обґрунтованість зустрічних позовних вимог в цій частині та задовольняє їх.

Щодо первинних позовних вимог ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Стаття 377 ЦК України (в редакції, що діяла на момент набуття ОСОБА_1 права власності на будинок АДРЕСА_3 ) передбачає, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Стаття 1225 ЦК України (в редакції, що діяла на момент набуття ОСОБА_1 права власності на будинок АДРЕСА_3 ) передбачає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Згідно державних актів на право приватної власності на землю серій ЯИ № 391391 та ЯИ № 391392 від 08.04.2010, адреса спірних земельних ділянок (ділянки) є: буд. АДРЕСА_3 .

Враховуючи вимоги статті 377,1225 ЦК України, відсутність ідентифікаційних ознак земельних ділянок, на яких розташовані спірні будинки, приймаючи до уваги зміст заповіту від 24.10.2013, укладеного на корить ОСОБА_4 , а також з урахуванням встановленого судом факту належності ОСОБА_4 на праві власності житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими спорудами та побудовами, суд набуває висновку про доведеність позиції позивача за первинним позовом лише в тій частині, згідно якої, успадкувавши будинок з господарськими побудовами та спорудами за адресою: будинок АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку, на якому розташовані вказані об`єкти нерухомості, у обсязі, який необхідний для їх обслуговування.

Проте, не зважаючи на неодноразові роз`яснення судом вимог ст. 12, 81, 103 ЦПК України, сторонами та їх представникам не надано суд жодного належного доказу на підтвердження меж та обсягів (площі) спірної земельної ділянки, необхідної для обслуговування будинків та віднесених до них господарських побудов та споруд; не заявлено клопотань про призначення по справі експертного дослідження для вирішення цього питання.

За таких обставин, враховуючи принцип диспозитивності та той факт, що суд позбавлений можливості самостійно визначити фактичні обсяги (площу, конфігурацію) земельної ділянки, в межах якої розташовані об`єкти нерухомості, що належать на праві власності сторонам, суд набуває висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 та відмовляє у їх задоволенні.

За аналогічного обґрунтування, з урахуванням раніше набутих висновків, суд вважає зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 в частині визнання за нею права власності на земельну ділянку АДРЕСА_3 , недоведеним та відмовляє у їх задоволенні.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, судові витрати, що пов`язані зі зверненням до суду з первинним позовом, слід покласти на ОСОБА_1 .

Позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_4 не вимагає відшкодування понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності, - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 про тлумачення змісту заповіту, визнання права власності та скасування свідоцтва про право на спадщину залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 23.10.2024.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Д.В. Воронков