Справа № 199/7624/23
РІШЕННЯ

Іменем України

18.07.2024

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Жукова К.Д.,

за участі представника позивача адвоката Гальченко Є.Л., заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 , про встановлення факту реєстрації шлюбу, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська 18 жовтня 1993 року згідно з розпорядженням від 18.10.1993 року за №А-1587, зареєстрованого в Дніпропетровському БТІ у реєстровій книзі за №84п-61, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перебували в офіційно оформленому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 зазначеної вище квартири. Заповіт на випадок своєї смерті ОСОБА_4 не складав. Єдиним спадкоємцем за законом після ОСОБА_4 була його дружина ОСОБА_3 , яка постійно проживала разом зі спадкодавцем у цій квартирі, в якій була разом зі спадкодавцем прописана з 02 лютого 1973 р., та, на переконання позивача, в сенсі вимог ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на момент відкриття спадщини), вважається такою спадкоємицею, яка прийняла спадщину шляхом фактичного управління спадковим майном.

03 березня 1994 р. ОСОБА_3 на випадок своєї смерті складає заповіт, згідно з яким належну їй квартиру номер двісті сорок в будинку номер шістдесят один по АДРЕСА_2 вона заповідала ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_2 фактично була племінницею ОСОБА_3 , за якою здійснювала постійний догляд та надавала необхідну допомогу.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла, після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі: 1/2 частина - свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська 18 жовтня 1993 року, та друга 1/2 частина в порядку спадкування за законом після чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Спадкоємицею за заповітом була ОСОБА_2 (позивач), яка згідно з вимогами ст. 549 в редакції 1963 р., яка діяла на момент відкриття спадщини після ОСОБА_3 , прийняла спадщину шляхом звернення із заявою до нотаріальної контори.

Позивач ОСОБА_2 захворіла, через що лише у 2013 р. звернулася до Четвертої ДДНК за свідоцтвом про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_3 , померлої

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 нотаріусом Четвертої ДДНК було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим №1-969, згідно з яким спадщина після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 , складалася з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

06 серпня 2020 р. нотаріус Четвертої ДДНК видала ОСОБА_2 постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії: у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 , на іншу 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_3 успадкувала в порядку спадкування за законом після чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5

ОСОБА_3 з 1949 р. по день виходу на пенсію (1973 р.) постійно працювала у Дніпропетровському державному університеті, в якому ОСОБА_4 також постійно працював з 1955 р.; вони мешкали разом у гуртожитку до 1972 р.

08 грудня 1972 р. ОСОБА_3 виконкомом Амур-Нижньодніпровської Ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська був виданий ордер №2196 на право заняття квартири АДРЕСА_1 на склад сім`ї: ОСОБА_4 - чоловік. Підставою видачі вказаного ордеру слугувало рішення Дніпропетровської міської Ради про затвердження списків Держуніверситету від 16 жовтня 1972 р.

Згідно з розділом IV протоколу №13 засідання профкому Дніпропетровського держуніверситету від 10 жовтня 1972 року «О распределении квартир» (мовою оригіналу) виділені квартири були надані саме для відселення сімей співробітників університету з гуртожитку.

Як зазначається позивачем при зверненні до суду, вимоги законодавства, які діяли в період з 01.01.1970 р. по 31.12.2003 р., унеможливлювали зазначення в офіційному документі - ордері, виданому органом влади, на право заняття жилого приміщення, певного статусу осіб - членів сім`ї, не підтвердженого офіційним документом: в даному випадку свідоцтвом про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яке до теперішнього часу не зберіглося. Хоча свідоцтво про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не зберіглося, факт їх перебування саме в офіційно зареєстрованому шлюбі підтверджується наступними доказами:

-ордером №2196, виданим виконкомом Амур-Нижньодніпровської Ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська 08 грудня 1972 року ОСОБА_3 на право заняття квартири АДРЕСА_1 на склад сім`ї: ОСОБА_4 - чоловік;

-протоколом №13 засідання профкому Дніпропетровського держуніверситету від 10 жовтня 1972 р.;

-довідкою відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР № 14/5-8522 від 31.07.2020 р. про реєстрацію ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

-довідкою про склад сім`ї наймача квартири АДРЕСА_1 від 26.09.1993 р.. в якій єдиним членом сім`ї ОСОБА_3 вказаний її чоловік ОСОБА_4 ;

-листом Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР № 6/5-4044 від 10.08.2023 р.

Амур-Нижньодніпровський відділ державної РАЦС у місті Дніпрі повідомив про відсутність в архіві відділу актового запису про шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01.01.1946 по 31.12.1996 р.р.

Позивач просила суд:

-встановити факт реєстрації шлюбу, укладеного між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-визнати за позивачем право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка успадкувала зазначене майно після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , але свої спадкові права не оформила.

Представник позивача адвокат Гальченко Є.Л. просила суд повністю задовольнити позов.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову повністю (а.с. 36 - 38).

На переконання відповідача, згідно вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України позивач не довела обставини, викладені у позовній заяві належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами на виконання вимог ст.ст. 76-80 і 81 ЦПК України.

Представник відповідача не скористався правом брати участь у судових засіданнях.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач особливу увагу приділив листу від Амур - Нижньодніпровського відділу державної РАЦС у місті Дніпрі, від 15.07.2023 за №1727/31.24-22 про відсутність в архівному відділу, актового запису а саме про шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Запису не має в цьому відділі і не буде, оскільки для отримання інформації про укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 необхідно знати точну дату, місце та пік, щоб це встановити. Оскільки ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 жили в часи Радянського Союзу , вони могли розписатися будь де в Радянському Союзі , тому з проміжком часу встановити це неможливо. Оскільки Україна після другої світової війни змінювала підхід до різних державних установ, які в свій час надали можливість громадянам отримати житло, жити та сплачувати відповідні кошти на утримання житла (орендувати в держави) а згодом в 1993 р. почалася приватизація, яка дала змогу не орендувати у держави житло, а володіти ним.

На переконання позивача, в позовній заяві викладені та обґрунтовані вимоги, не на припущеннях а на документах, які діяли як на той час., так і в теперішній час, ці документи були видані місцевими органами влади, тому, на переконання позивача, не підлягають сумніву в їх законності, згідно чинного законодавства і мають значення для доказування заявлених позовних вимог (а.с. 42 - 44).

Третя особа ОСОБА_1 просив позов задовольнити повністю.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76- 80 ЦПК України, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 9); ОСОБА_2 є спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла 15.07.1996 р. (а.с. 18, 65), втім, ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. від 06.08.2020 р. (а.с. 105).

Судом на підставі ордеру №2196 встановлено, що ордер виданий виконкомом Амур-Нижньодніпровської Ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська 08 грудня 1972 р. ОСОБА_3 на право заняття квартири АДРЕСА_1 на склад сім`ї: ОСОБА_4 - чоловік (а.с. 15).

На підставі протоколу №13 засідання профкому Дніпропетровського держуніверситету від 10 жовтня 1972 р. судом встановлено, що 10.10.1972 р. швейцару гуртожитку №2 ОСОБА_3 вирішено надати однокімнатну квартиру жилою площею 17,07 кв.м, 5 поверх, кв. АДРЕСА_3 (а.с. 16).

На підставі довідки відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР № 14/5-8522 від 31.07.2020 р. встановлено, що за адресою: АДРЕСА_4 був зареєстрований ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 02.02.1973 р. по 15.02.1994 р. Склад зареєстрованих осіб на день смерті ОСОБА_4 становить 1 (одна) особа: дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована з 02.02.1973 по 30.07.1996 (а.с. 49).

На підставі довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займані ним приміщення у квартирі за адресою АДРЕСА_5 мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_3 , дружина, та чоловік ОСОБА_4 , чоловік (а.с. 12).

На підставі листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР № 6/5-4044 від 10.08.2023 р. судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 з 02.02.1973 по 15.02.1994 р. Склад зареєстрованих осіб на день смерті ОСОБА_4 становить одна особа - дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована з 02.02.1973 по 30.07.1996 (а.с. 13).

Розпорядженням органу приватизації від 18.10.1993 р. №А- 1587 квартиру АДРЕСА_1 , передано у приватну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 45- 46, 89).

На підставі відповіді від 10.01.2024 р. з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори судом встановлено, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалася, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Коло осіб, які прийняли спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 гр. ОСОБА_4 , нотаріусом не встановлено (а.с. 62).

Смерть ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с. 86, 87).

На підставі повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану від 04.08.2020 р. судом встановлено, що за параметрами ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян інформація щодо актового запису про шлюб відсутня (а.с. 99 звор.).

Процесуальні дії у справі:

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.10.2023 р. прийнято до розгляду та відкрити провадження у цивільній справі;

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.01.2024 р. за клопотанням представника позивача витребувані докази: витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори копію нотаріальної справи щодо посвідчення заповіту від 03.03.1994 р. за реєстровим №3-1216 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 , витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи №922/1996 після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 , витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори довідку про коло осіб, які прийняли спадщину після ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2024 р. відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_11 про витребування доказів у цивільній справі.

Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту прав позивача на іншу частину спадкового майна - квартири АДРЕСА_1 .

Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 315 ЦПК України закріплено, що у судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року звернуто увагу суддів на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

-згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

-чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

-заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

-встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Пунктом 10 вказаної Постанови визначено, що суди можуть встановлювати факти реєстрації шлюбу, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану.

В пункті 18 Постанови зазначено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2020 року у справі № 644/6785/18 (провадження № 61-434св19), зазначено, що «суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право».

Отже, встановлення в судовому порядку факту реєстрації шлюбу, здійснюється за умови реєстрації шлюбу в передбаченому законом порядку, якщо в органах реєстрації актів цивільного стану не збереглися відповідні записи і ті відмовилися їх поновити, або вони можуть бути відновлені тільки на підставі рішення суду про встановлення їх реєстрації.

Встановлення фактів є особливою функцією суду, необхідною для підтвердження певної обставини як факту, про що просить заявник. Необхідність цього виникає у зв`язку із прогалиною в інформації або її відсутності, яка не дає змоги дійти остаточного висновку у питанні.

Позивач просить встановити факт реєстрації шлюбу у зв`язку із тим, що в органах реєстрації актів цивільного стану не зберігся відповідний запис без посилання та надання суду доказів про дату такої реєстрації, номеру актового запису та органу, яким такий запис нібито було вчинено, та вважав, що про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 свідчить посилання в ордері та в інших документах, які видані не органами реєстрації актів цивільного стану про те, що ОСОБА_3 це дружина, а ОСОБА_4 чоловік, або про те, що зазначені особи складають сім`ю. Суду також надані зі сімейних світлин.

Втім, суд не погоджується із слушністю доводів позивача в цій частині.

Суди можуть встановлювати факти реєстрації шлюбу, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис та встановлення даного факту здійснюється за умови реєстрації шлюбу в передбаченому законом порядку.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Вимоги щодо доказів наведені у ст.ст. 76-80 ЦПК України.

Джерела отримання доказів вичерпані.

Посилання в ордері та в інших документах, які видані не органами реєстрації актів цивільного стану, про те, що ОСОБА_3 це дружина, а ОСОБА_4 чоловік, або про те, що зазначені особи складають сім`ю, а також фото зі сімейних світлин не доводять реєстрацію шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . На їх підставі можна зробити висновок про те, що вказані особи складали сім`ю, що не є тотожним із реєстрацією шлюбу муж ними, тому підстави для встановлення факту, зазначеного вище, відсутні.

Оскільки судом відмовлено в задоволенні вимоги про встановлення факту реєстрації шлюбу, укладеного між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а задоволення вимоги позову про визнання права власності є похідним від задоволення вимоги про встановлення факту реєстрації шлюбу, підстави для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування відсутні.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, понесені судові витрати (судовий збір) підлягають віднесенню на рахунок учасників справи, які їх понесли.

Керуючись ч. 1 та ч. 3 ст. 3, ч.ч. 2, 3, ч. 1 ст. 5, ст.ст. 9, 10, 13, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 76 - 80, 89, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 258, ст.ст. 264 - 265, ч. 4 ст. 268, ст. 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Дата складення повного судового рішення 29.07.2024 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Спаї