КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/2552/24 Головуючий у І інстанції - Войтенко Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про звільнення майна з-під арешту,

установив:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом ОСОБА_2 , третя особа: Подільський ВДВС у м. Києві ЦМУЮ (м. Київ) про звільнення майна з-під арешту.

Просила суд, звільнити з-під арешту квартиру АДРЕСА_1 , що належить у спільній часткові власності по ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , померлому приблизно ІНФОРМАЦІЯ_2 , який накладено на підставі постанови державного виконавця Подільського районного ВДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 12 травня 2017 року та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03 липня 2018 poкy 13:21:59. Номер запису про обтяження: 26868897. Державний реєстратор: Савченко Ю.Й., Подільський районний ВДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, м. Київ.

Встановити порядок виконання рішення суду відповідно до якого, рішення є підставою для виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про обтяження квартиру АДРЕСА_1

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2024 року ОСОБА_1 подала позовну заяву в новій редакції.

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу, у зв`язку із не усуненням зазначених судом недоліків.

Суд першої інстанції виходив з того, що боржником у виконавчому провадженні, в межах якого накладався арешт (щодо якого ініціюється питання про його скасування) був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 не зазначила відповідачами у спорі про скасування арешту його спадкоємців.

Матір ОСОБА_2 не є відповідачем у справі про звільнення майна з-під арешту, якщо вона не була спадкоємицею померлого ОСОБА_4 , та навпаки, якщо ОСОБА_2 була спадкоємицею померлого ОСОБА_4 , то вона повинна бути відповідачем за вимогами про звільнення майна з-під арешту поряд з іншим відповідачем - сином ОСОБА_5 (неповнолітня особа може бути відповідачем, а її інтереси представляє законний представник).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що єдиними спадкоємцем за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , є вона, що підтверджується спадковою справою.

Вказує, що ОСОБА_2 , є належним відповідачем по справі, саме на її користь ухвалено судове рішення Згурівським районним судом Київської області30 листопада 2013 року №365/799/13-ц про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , на утримання дружини, з якою проживає спільний син- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За заявою ОСОБА_2 , на користь якої ухвалене судове рішення про стягнення аліментів на утримання дружини, відповідно виконання зазначеного судового рішення, Подільським районним ВДВС м. Києва ГТУЮ накладено арешт на нерухоме майно боржника та оголошення заборони на його відчуження (номер ВП НОМЕР_1), (номер запису про обтяження: 26868897) від 12 травня 2017 року на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , боржник ОСОБА_4 , співвласник частини зазначеної квартири.

Звертає увагу, що накладено арешт на нерухоме майно боржника та оголошення заборони на його відчуження саме на всю квартиру АДРЕСА_1 , співвласниками якої є по частини кожному, боржник - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , останній не є боржником у будь якому виконавчому проваджені.

Тобто, накладання арешту на всю квартиру є порушенням ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

Просила суд, скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2024 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення позову, суд першої інстанції керувався вимогами ст.185 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Зазначив, що у заяві про усунення недоліків позивачем не були усунені в повному обсязі зазначені в ухвалі суду недоліки, а саме: позивач не зазначила коло відповідачів по справі з урахуванням рекомендацій, викладених в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», згідно яких відповідачами у справах про зняття арешту з майна є особа, в інтересах якої накладено арешт на майно.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

За правилом ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на звернення особи до суду є її абсолютним правом.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується через врегульовану процесуальним законом можливість пред`явити до суду позовну заяву, яка є процесуальною формою звернення за захистом порушеного права.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2024 року позовна заява була залишена без руху та позивачу був наданий строк для усунення недоліків.

Суд першої інстанції зазначив про те, що позивачу необхідно було вказати належне коло відповідачів по справі; викласти обставин, на підставі яких суд міг би зрозуміти, у зв`язку з чим відповідачем по справі зазначено ОСОБА_2 , ким вона приходиться померлим особам, чи входить до кола спадкоємців, чи існує спір з ОСОБА_2 ; зазначити третьою особою орган державної виконавчої служби.

На виконання ухвали суду від 15 липня 2024 року позивачем надано позовну заяву у новій редакції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги, щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Так, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява має містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

За змістом ч. 1 - 3, 5 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

У ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягується до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №304/284/18 (провадження №14-517цс19) зазначено, що «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Разом із тим, наведені роз`яснення Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц судом першої інстанції в повній мірі враховані не були.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху з підстав необхідності позивачу визначитися із належним складом учасників судового процесу, суд першої інстанції залишив поза увагою, що у позовній заяві та у позовній заяві у новій редакції зазначено прізвище, ім`я та по батькові відповідача ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації відповідача, серію та номер паспорта відповідача.

Отже, позивач при подачі позову вже визначилася зі складом учасників судового процесу та зазначила у позові відомі їй відомості, щодо відповідача, передбачені п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, відтак, у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для залишення позовної заяви без руху.

Сама по собі процесуальна неможливість оскарження ухвали про залишення позовної заяви без руху не зобов`язує позивача беззаперечно виконувати вимоги суду, щодо усунення недоліків, якщо ці вимоги не відповідають вимогам закону.

Таким чином, хибним є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 так і не усунула недоліки позовної заяви в повному обсязі.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією України судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2024 року не може вважатися законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню.

Відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, а саме для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба