"04" грудня 2024 р.
Справа № 642/6137/24
Провадження 2/642/1644/24
04 грудня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
Головуючого судді Проценко Л.Г.,
за участі секретаря Гойко Т.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ленінського районного суду м.Харкова цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Граве Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 14.10.2024 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до судового розгляду, на підставі п. 4 ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи
Клопотань про розгляд справи в загальному позовному провадженні до суду не надходило.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.
Відповідач у судові засідання 12.11.2024р. та 04.12.2024р. не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надано.
Судові повістки від 22.10.2024р. та 20.11.2024р., які були направлені на останню відому адресу проживання відповідача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , повернуті до суду без вручення з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання».
Згідно з ст. 121 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.
Оголошення про виклик відповідача ОСОБА_1 були розміщені на офіційному веб-сайті судової влади України 16 жовтня 2024 року про виклик у судове засідання на 12.11.2024р., та 12 листопада 2024 року про виклик у судове засідання на 04 грудня 2024 року, тобто не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.
Крім того, відправка поштової кореспонденції у Генічеський район: Генічеська міська територіальна громада не здійснюється і не має можливості направити паперовий примірник копії позовної заяви (уточнюючої) на адресу АДРЕСА_2 , яка була з`ясована Ленінським районним судом м. Харкова згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №831530 від 08.10.2024р., а тому позивач направив паперовий варіант примірника копії позовної заяви (уточнюючої) на останню відому адресу проживання: АДРЕСА_1 , а суд відповідно також направляв поштову кореспонденцію ОСОБА_1 на останню відому адресу проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача та відповідача про розгляд справи за їх відсутності, а також враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі та ухвлення заочного рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.
11.10.2023 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Граве Україна» та ПрАТ «Харківський комбікормовий завод» було укладено договір №101085714 добровільного страхування «Граве КАСКО» відносно майнових інтересів власника автомобіля «Bmw», н.з. НОМЕР_1 .
30 жовтня 2023 року о 12 год. 45 хв. у м. Харкові, по вул. Велика Панасівка, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобілю «Bmw», н.з. НОМЕР_1 (поліс ПрАТ «СК «Граве Україна» ЕР/ 217311075; договір добровільного страхування «Граве КАСКО» №101085714), під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .
Відповідно до Постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року по справі №642/6560/23, встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1 .
У результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль страхувальника. Відповідно до Звіту № 0082 від 02 листопада 2023 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Bmw», н.з. НОМЕР_1 , становить 132139,17 гривень, а відповідно до Рахунку №BL000027488 від 31 жовтня 2023 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Bmw», н.з. НОМЕР_1 , становить 117 912,75 гривень.
Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що фахівцями ПрАТ «СК «Граве Україна» було складено страховий акт № 11.98032856.1/KOS, відповідно до якого загальний розмір страхового відшкодування становить 117 912,75 гривень.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ч.1 ст. 18 ЦПК України).
Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).
Відповідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке Страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України: «Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку».
Згідно ст. 1191 ЦК України: «Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом».
Згідно ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Відповідно до статті 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов`язковим. Обов`язкові види страхування, які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Забороняється здійснення обов`язкових видів страхування, що не передбачені цим Законом.
Відповідно до ст. 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Як зазначив Верховний Суд України (судові палати у цивільних та господарських справах) в постанові від 10.02.2016 у справі № 6-2878цс15, за змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону № 85/96-ВР можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Відповідно до Постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року по справі №642/6560/23, встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1 .
Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що фахівцями ПрАТ «СК «Граве Україна» було складено страховий акт № 11.98032856.1/KOS, відповідно до якого загальний розмір страхового відшкодування становить 117 912,75 гривень.
Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та судового збору суд приходить до наступного висновку.
Згідно договору про надання правової допомоги №27 від 22.07.2024 позивач ПрАТ «СК «Граве Україна» та Адвокатське бюро «Синюк та Партнери» уклали між собою даний договір, відповідно до якого ПрАТ «СК «Граве Україна» доручає, а Адвокатське бюро «Синюк та Партнери» бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
Однак, детального опису робіт (наданих послуг), платіжної інструкції до договору про надання правової допомоги №27 від 22.07.2024 не додано.
Відповідно до платіжної інструкції №918 від 10.09.2024 ПрАТ «СК «Граве Україна» сплатило судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 3028 грн.
У частині 8 статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Однак, позивачем не додано жодних доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Суд звертає увагу, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Верховний Суд неоднарозово наголошував на тому, що відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основоположних принципів цивільного судочинства (п.12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, суд перевіряє щоб розмір витрат на оплату послуг адвоката був співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ст.141 ЦПК України).
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, судом також застосовувалась практика Європейського суду з прав людини відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо. Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
При цьому, суд враховує, що надання позивачу правничої допомоги адвокатом зводилося до написання та направлення позовної заяви до суду, розгляд справи проведено у спрощеному провадженні. Представник позивча зазначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу визначений у фіксованому розмірі та складає 10 000,00 грн. за представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції, однак жодних доказів на підтвердження цієї обставини до суду не надано.
Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».
Суд наголошує, що зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, тому суд дійшов висновку, зважаючи на відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, відмовити у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням від 10.09.2024 про сплату судового збору в сумі 3028 грн.
Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 258, 263-265 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Граве Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Граве Україна» затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 117912 (сто сімнадцять тисяч дев`ятсот дванадцять) гривень 75 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Граве Україна» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 04 грудня 2024 року.

Сторони:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА», адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 65; .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПКП: НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Л.Г. Проценко