Справа № 495/9337/23
№ провадження 2/495/357/2024
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

01 серпня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої - одноособово судді Прийомової О.Ю.

за участю секретаря Ульвіс К.Є.

Справа № 495/9337/23

позивача - особисто ОСОБА_1 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород - Дністровському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

представника позивача - адвоката Сластнікової Г.О.,

представника відповідача - адвоката Оснач О.А.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав, надавши заяву про зміну (доповнення) підстав позову 01 квітня 2024 року, остаточно просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відношенні малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з громадянином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і від вказаного шлюбу мають малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З самого народження дитини рідний батько малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , самоусунувся від виховання дитини.

По теперішній час він не відвідує доньку, не привітає її зі святами, не піклується існуванням, не спілкується з нею.

Дитина росте та починає усвідомлювати той факт, що рідному батьку вона не потрібна.

Разом із тим, навіть в умовах воєнного стану покинути межі держави без згоди батька дитина не може.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.03.2016 р. по справі 520/9914/15, позовну заяву ОСОБА_4 задоволено частково, вирішено, зокрема, розірвати шлюб, стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В добровільному порядку ніколи ОСОБА_2 аліменти не сплачував, дитині не допомагав.

Лише вжиття додаткових заходів (накладення заборони на перетин кордону України) змусило боржника виконувати батьківський обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дитини.

Така ситуація принижує гідність та честь як матері (яка вимушена докладати зусиль задля отримання аліментів на утримання доньки в примусовому порядку, задля отримання дозволу батька на перетин кордону, тощо), так і дитини (яка починає шукати в себе вади через відсутнє бажання батька проводити із нею час, піклуватися нею та мати нормальні стосунки.

11 серпня 2023 року адвокатом в інтересах позивача було скеровано заяву до Територіального відділу служби у справах дітей у Київському районі Одеської міської ради.

Шляхом усного повідомлення представник третьої особи по справі повідомили про те, що відмовляються розглядати дану заяву, оскільки 29 жовтня 2018 року вже було надано висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні малолітньої ОСОБА_3 .

Під час активної фази бойових дій, так саме і на теперішній час, позивачка не змогла і не може скористатися своїм правом вільного пересування (оскільки не може лишити дитину в Україні), не може виконати свій материнський обов`язок в спосіб забезпечення безпеки дитини та вивезти дитину до своїх родичів в Ізраїль, оскільки зв`язок з батьком дитини втрачений, без нотаріального дозволу батька перетин кордону неможливий.

Наявність перешкод вивезення дитини за кордон змусило позивачку звернутися із відповідною позовною заявою до суду.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 жовтня 2022 року по справі 947/4/2021 встановлено: «Вихованням дитини займається матір ОСОБА_1 . Дитина завжди доглянута, охайно одягнена по сезону. ОСОБА_1 активно цікавиться життям доньки, водить її на навчання, на різні кружки. Займається уроками. Родина намагається разом проводити вільний час, донька прив`язана до матері та любить її. Дитина матеріально утримується матір`ю ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_5 . В побуті ОСОБА_1 доброзичлива, чуйна, дружелюбна. Батько з сім`єю не проживає більше 4 років, за місцем проживання батько дитину не відвідує.

Позивач вказує, що наразі дитина проживає разом із нею, проте виникла необхідність визначення місця проживання дитини із матір`ю, що в т. ч. зумовлюється вирішенням питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця /крім іншого - до прабабусі в країну Ізраїль.»

До 31.12.2023 року ОСОБА_6 не отримувала ніяких подарунків від батька, вона не може впізнати біологічного батька в обличчя, не впізнає його в натовпі перехожих, дівчинка не відчуває почуттів до біологічного батька, не має з ним жодного зв`язку, жодної спільної теми для обговорення. Побачившись під кабінетом, в якому відбувалося засідання комісії 11 січня 2024 року, батько та дитина не привітались.

Зловживаючи своїми правами ,відповідач підбурює родичів на встановлення контакту із дитиною в спосіб, який своєю непослідовністю та неочікуваністю лякає дитину, про що свідчить подія 06.02.2024 року.

За фактом вчинення насильницьких дій зареєстроване звернення позивачки, внесене до ЖЄО за №1413 від 06.02.2024 року.

Своєю непередбачуваною поведінкою відповідач наносить психологічну травму ОСОБА_6 , очами якої незнайомі їй люди, яких дитина не відносить до кола свого оточення через призму власного світогляду, про що свідчить висновок психолога (додаток до листа ЦСС ОМР від 15.12.2023 №04/01-4253) вчиняють агресивні дії відносно неї та матері, котру дитина знає, любить та шанує.

Насильницькі дії як спосіб «налагодження відносин» із дитиною лякає не тільки позивачку, але і її доньку малолітню ОСОБА_6 , оскільки така поведінка має ознаки психологічно жорстокого поводження з дитиною.

З вказаних вище підстав вона і звернулася до суду з даним позовом.

24 січня 2024 року від представника відповідача до суду наданий відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого просить суд у задоволені позовної заяви відмовити, зазначаючи, що ОСОБА_2 з 26.09.2014 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 ОСОБА_8 .

Шлюб було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №2444.

В період шлюбу позивачка та відповідач стали батьками, в них народилася спільна дитина, донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, 28.02.2015 року.

Шлюбні відносини у подружжя ОСОБА_9 не склалися і рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.03.2016 року по справі №520/9914/15-ц шлюб було розірвано та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , у твердій грошовій сумі - 1000,00 грн., але не менше 30 відсотків від встановленого законом прожиткового мінімуму на відповідний вік дитини, щомісяця, до настання повноліття.

Далі, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.02.2021 року, по справі №947/38292/20 збільшено розмір аліментів, які стягувалися з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 та постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1600,00 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.12.2020 року та до повноліття дитини.

В позовній заяві позивач зазначає на те, що «..з самого народження дитини рідний батько малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , самоусунувся від виховання дитини, по теперішній час не відвідує доньку, не привітає її зі святами, не піклується її існуванням, не спілкується із нею…», з зазначеним відповідач категорично не погоджується, вважає зазначене твердження таким, що не відповідає дійсним обставинам.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 почали мешкати окремо один від одного.

Дитина, донька ОСОБА_6 , залишилася мешкати з матір`ю, за адресою: АДРЕСА_1 .

Після того, як шлюб з ОСОБА_1 був розірваний та ОСОБА_2 почав мешкати окремо, мати їх спільної доньки ОСОБА_6 , позивачка по справі, намагається в будь - який спосіб чинити перешкоди щодо побачень, спілкуванні доньки із батьком, фактично, викресливши батька із життя дитини.

Натомість ОСОБА_2 , неодноразово приходив за місцем проживання малолітньої доньки, щоб побачити дитину, провести з нею час, але позитивного результату навідування батька до доньки не отримав, оскільки частіше - не відчиняли двері, рідше - категорично висловлювалися в бік батька щодо його зустрічей із дитиною, висловлюючись про їх мету, щоб дитина зростала не знаючи батька.

ОСОБА_2 шляхом переговорів намагався дійти згоди з ОСОБА_11 щодо побачень із донькою і особистої участі у житті доньки, але мати дитини на контакт з батьком дитини, щодо його участі у житті ОСОБА_6 не йшла.

Дійсно, в 2017 році відповідач, за сімейними обставинами перебував за кордоном і саме з цих причин не міг наполягати на зустрічах з дитиною і щомісячно сплачувати аліменти на утримання дитини.

Враховуючи вік дитини, а ОСОБА_6 на той час було трішки більше двох років, батько вважав, що змінити докорінно ситуацію, яка склалася він не зможе і його не стабільне фінансове становище не має негативно впливати на умови життя його доньки.

Повернувшись до України ОСОБА_2 безліч разів «чергував» поблизу будинку де мешкає донька, намагався побачити свою доньку, провести з нею час, поспілкуватися, але мати дитини, завжди втікала з дитиною тільки побачивши ОСОБА_2 , з невідомих для останнього причин.

Розуміючи, що він, як батько, завдяки навмисним діям ОСОБА_1 , які направлені на чинення перешкод у спілкуванні батька з ОСОБА_6 втрачає зв`язок із дитиною, не бачить як зростає донька, не обізнаний щодо її потреб, інтересів тощо почав діяти в юридичній площині, звертаючись до служби у справах дітей Одеської міської ради щодо чинення перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні, зустрічах батька ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_12 .

Спеціалістами служби на звернення ОСОБА_2 проводилися профілактичні бесіди з ОСОБА_1 , щодо перешкод останньою у спілкуванні батька з донькою, але поведінка матері дитини не змінилася.

Тому, 24.12.2021 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеса з позовною заявою до ОСОБА_1 , про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 07.02.2022 року відкрито провадження у справі №947/40070/21.

Зазначений позов змусив ОСОБА_1 звернутися до відповідача щодо добровільного вирішення ситуації, жінка запевнила, що він як батько буде бачитися з донькою без перешкод з її боку.

Відповідач вважав, що ситуація яка склалася вирішена, адже ОСОБА_1 запевняла що перепон та заборон чинити батькові не буде.

Так, позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї відповідно до ч.2 статті 257 ЦПК України - залишено без розгляду.

Однак, спілкувань, зустрічей тощо між батьком і ОСОБА_6 не було, мати дитини будь - яким чином перешкоджала цьому і не дозволяла батькові бути присутнім у житті доньки, піклуватися про дитину, дбати про неї.

В разі коротких зустрічей позивача з батьком дитини біля будинку проживання дитини, намагаючись дізнатися про номер школи, яку навідує донька отримував відповіді, які в подальшій перевірці не відповідали дійсності.

До позовної заяви ОСОБА_1 додана характеристика ОСОБА_13 від 04.08.2023 року, яка підтверджує, що під час прогулянки на майданчику з дітьми за ним слідкував чоловік, а потім викрикував ОСОБА_6, що він її батько.

Дійсно, даний факт мав місце, адже батько лише в такий спосіб може бачити свою доньку, спостерігаючи за своєю донькою на відстані, що для відповідача є неприпустимим, принизливим, адже він бажає бути поруч з донькою, бачити як вона росте, виховувати дівчинку, брати активну участь у її житті.

Не погоджується ОСОБА_2 із тим, що позивачкою в позовній заяві зазначене на те, що начебто батько не утримує дитину, вважає, що позивачка навмисно зазначає на неправдиві відомості і вводить суд в оману, задля дискредитування ОСОБА_2 , як батька щодо дитини.

Відповідач по справі вважає, що одним із батьківських обов`язків є обов`язок утримувати свою малолітню дитину до її повноліття.

Обов`язок щодо утримання дитини відповідач сумлінно виконує.

У Білгород - Дністровському відділі державної виконавчої служби у Білгород - Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист №947/38292/20, виданий Київським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1600,00 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.12.2020 року та до повноліття дитини.

Так, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.11.2023 року, при примусовому виконанні виконавчого листа № 947/38292/20, виданого 26.04.2021 року Київським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1600,00 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.12.2020 року та до повноліття дитини, заборгованість зі сплати аліментів станом на 31.10.2023 року - відсутня.

Однак, достеменно знаючи, що заборгованість зі сплати аліментів у відповідача відсутня, позивачка надає до суду довідки про неотримання аліментів за періоди з листопада 2016 року по травень 2018 року, які наразі, на думку відповідача, є неактуальними.

Дійсно, такий період, коли ОСОБА_2 не міг систематично сплачувати аліменти на утримання дитини нажаль був, але наразі, розуміючи, що він як батько зобов`язаний матеріально утримувати дитину, забезпечити донці якомога краще життя та майбутнє в цілому, відповідально ставиться до обов`язку щодо утримання ОСОБА_6 .

18.12.2023 року відповідач, враховуючи те, що особисто не може передати донці ОСОБА_6 подарунок на зимові свята, вимушений був відправити посилку із подарунками та солодощами для дитини за адресою її проживання, користуючись послугами нової пошти.

31.12.2023 року, сподіваючись на зустріч із донькою, з метою привітання доньки із новорічним святами ОСОБА_14 вкотре прийшов до місця проживання доньки.

Намагаючись зв`язатися через домофон з квартирою, де мешкає його донька, на дзвінок ніхто не відповідав.

Деякий час ОСОБА_2 знов спробував зв`язатися, йому відповіла ОСОБА_15 , бабуся дитини.

Батько ОСОБА_6 жінці пояснив, що хоче привітати ОСОБА_6 зі святами та передати дитині подарунки, на що жінка припинила зв`язок.

Зрозумівши, що двері більше не відчинять і доньку привітати не дозволять, відповідач звернувся з повідомленням до служби «102» про те, що колишня дружина не дає побачитися з дитиною та подарувати подарунок.

Через деякий час до будинку приїхали працівники поліції, яким ОСОБА_2 розповів про ситуацію, яка склалася.

Працівники поліції через домофон намагалися зв`язатися з квартирою АДРЕСА_2 , але марно, ніхто на зв`язок не виходив.

На щастя в парадну зайшли невідомі люди і працівник поліції таким чином міг дістатися до квартири АДРЕСА_3 , батько дитини очікував на вулиці.

Через деякий час поліцейський повернувся і повідомив, що йому вдалося поспілкуватися з бабусею дитини, яка повідомила, що дитини не має вдома. Жінка просила працівника поліції, щоб він передав ОСОБА_2 , батьку дитини, щоб останній не приходив, а щодо подарунків для дитини, то вона не заперечує, але подарунки батько дитини має відправляти поштою, а не особисто приносити, також ОСОБА_15 повідомила про те, що вони звернулися з позовною заявою до суду щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

ОСОБА_2 заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6 , адже любить свою доньку і бажає бути поруч з нею, виховувати її, піклуватися про неї, приймати участь у житті доньки тощо та в повній мірі виконувати щодо доньки батьківські зобов`язання.

Вважає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів його умисного ухилення від виховання та утримання доньки, які б стали підставою для позбавлення батьківських прав.

Отже ОСОБА_2 вважає, що позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6 є безпідставним.

Окрім того, окремо зазначає на те, що виконувати батьківські обов`язки в повній мірі він не може з незалежних від нього причин, враховуючи перешкоди матері дитини, ОСОБА_1 .

01 квітня 2024 року від представника позивача надана відповідь на відзив, відповідно до якої представник зазначає, що позивачка визнає такі обставини, на які посилається у відзиві на позовну заяву сторона відповідача: ОСОБА_2 взагалі не виконує батьківські обов`язки щодо дитини ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_4 ; за дев`ять років ОСОБА_2 один раз зробив подарунок своїй донці, який скерував 31.12.2023 року засобами поштового зв`язку через ТОВ «Нова пошта», що підтверджується доданою відповідачем копією накладної; нібито, намагаючись поновити свої нібито порушені права щодо виховання дитини, відповідач за дев`ять років склав аж три заяви до служби у справах дітей Одеської міської ради: заяву від 08.10.2020 року №1676-Г про підозру на нездоровий психічний фізичний стан дитини, заяву від 04.11.2020 року №1818-Г про видачу доказів на підтвердження того, що він не позбавлений батьківських прав, заява - запит від 04 лютого 2021 року № №142-Г щодо надання переліку документів.

На підставі ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, перелічені заяви не доводять намагання відповідача виховувати свою дитину, а стосуються інших, ніж участь у вихованні питань, тому є недопустимими доказами, котрі позивачка просить суд відхилити.

24 грудня 2021 року ОСОБА_2 звертався до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від дитини, проте через втрату інтересу до справи та не відвідування судових засідань ухвалою суду від 25.10.2022 року провадження по справі закрите.

З рештою аргументів та доводів відповідача позивачка не погоджується та вважає, що в такий спосіб відповідач вводить суд в оману.

Позивачка зазначає, що ніколи не чинила та не чинить перешкод у спілкуванні батька дитини із спільною їхньою донькою, проте поведінка відповідача є неприйнятною та такою, що суперечить здоровому глузду та порушує права дитини.

По теперішній час ОСОБА_2 вважає себе ображеним колишньою дружиною, яка покинула його, тому в будь-який спосіб чинить всілякі перепони ОСОБА_1 .

Одним із прикладів є не надання відповідачем дозволу на перетин дитиною кордону в тому числі після оголошеного воєнного стану.

Дана обставина свідчить про те, що відповідач не має на меті розширення світогляду дитини, не піклується про її безпеку під час війни, а просто чинить перешкоди матері, отримуючи в такий спосіб задоволення.

Наступним прикладом є погрози, які надходили на адресу ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 щодо позбавлення її ( ОСОБА_17 ) батьківських прав на дитину, за ініціативою ОСОБА_2 позивачка була змушена вдатися до активного захисту, тому, сприймаючи погрози як реальні, змушена була звернутися до суду із позовом про встановлення місця проживання дитини із матір`ю.

Також прикладом «розважання» ОСОБА_2 над ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є відмова ОСОБА_2 в добровільному порядку сплачувати аліменти на утримання дитини, що змусило ОСОБА_1 вдатися до активних дій та поновити своє порушене право на аліменти на утримання дитини в судовому порядку.

Опинившись в ситуації: шлюб розірваний, дитина одного року ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) лишилася із ОСОБА_1 , роботи нема, можливості вийти на роботу також, - ОСОБА_1 11.03.2016 року отримала рішення про стягнення аліментів на утримання дитини.

Намагаючись самоствердитися за рахунок ОСОБА_1 , яка опинилася в складних життєвим умовах, ОСОБА_2 відмовився також в добровільному порядку виконувати рішення суду, про що свідчить той факт, що справа про стягнення аліментів перебуває в провадженні виконавчої служби.

Так саме прикладом знущання є той факт, що кожна людина в Україні розуміє, що на 1000 грн на місяць в реаліях 2016-2020 років неможливо утримувати дитину на належному рівні.

Ухилення ОСОБА_2 від виконання ним батьківських обов`язків в частині утримання дитини на гідному до існування рівні змусило ОСОБА_1 звернутися до суду з питанням про збільшення розміру аліментів до 1600 грн.

Проте, ОСОБА_2 ухилявся сплачувати навіть ці копійки в порядку примусового стягнення певний період часу, про що наявна довідка в матеріалах справи.

Матір`ю - позивачкою створені гідні умови для виховання єдиної доньки: дівчина відвідує гуртки, спортивні секції, оплатні факультативи (про що долучені докази до позовної заяви), дівчина має окрему кімнату на території житлового приміщення, про що свідчить акт обстеження житлових умов, однак, ОСОБА_2 до цього відношення не має.

Неодноразові намагання матері дитини отримати від батька дитини аліменти на рівні, який би забезпечував 50 % потреб дитини не знайшли відгуку в серці відповідача.

Жодного подарунку до свят, жодного привітання зі святами, жодної комунікації із дитиною.

18.12.2023 року сталося диво: відповідач скерував перший та єдиний подарунок доньці, виключно виходячи з мотивів цинізму, користі та переслідуючи свою мету (як можна більше зашкодити колишній дружині), оскільки йому було достеменно відомо, що ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву про позбавлення батьківських прав адже, 30.10.2023 року ОСОБА_2 був присутній на комісії з приводу порушеного питання та на той час отримав копію позовної заяви із додатками та ухвалу суду про відкриття провадження про позбавлення батьківських прав.

В такий спосіб сторона позивача доводить суду поступове, активне та тривале ухилення ОСОБА_2 від виконання ним батьківських обов`язків.

Враховуючи викладене, право дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку відповідачем порушено, адже, 1600 грн. явно не вистачає на задоволень навіть мінімальних потреб дитини.

Наводять суду яскравий приклад того, що даним судовим провадження позивачка переслідує єдину мету: захист прав своєї малолітньої доньки.

В останньому засіданні Київської районної адміністрації ОМР за ініціативою органу місцевого самоврядування була присутня дитина.

Батьки також з`явилися за викликом. Засідання, призначене до розгляду на 10.00 фактично відбулося об 11.00.

Поведінки батька вражає: він не скористався можливістю поспілкуватися із донькою, він навіть її не привітав, стояв в одному коридорі із своєю рідною дитиною, з якою в останнє проводив час, коли їй було майже 2 роки, але в іншій компанії так, нібито, дитина його опонентом на засіданні, що скоро розпочнеться. Час очікування йшло уповільнено: дівчина з компанії, яка оточувала ОСОБА_2 , взяла у нього гроші та спустилася до буфету.

Звідти вона принесла кожному з компанії води та батончик, дитині ані води, ані шоколадки батько не запропонував.

Викладений приклад доводить, що ОСОБА_2 не має до дитини здорових батьківських почуттів, йому насправді взагалі байдуже що дитина їла всі ці роки, чи вона цікавилася та хто є ії улюбленцем, в чому вона одягнена і ким хоче стати, коли виросте.

На питання представників комісії чи знає ОСОБА_6 особу, яка сидить поруч із нею, дитина відповіла: «Ні».

Тому сторона позивача підтримує позовні вимоги та просить суд їх задовольнити в повному обсязі.

19.01.2024 року за вих. №2214/01-11 Київською районною адміністрацією складений висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Позивачка вважає такий висновок недопустимим доказом у справі (ст. 78 ЦПКУ) та обґрунтовує свої заперечення тим, що документ підписаний особою, яка не приймала участі в засіданні комісії, не вдавалася до встановлення обставин ситуації, дослідження та оцінки доказів, не чула аргументів та заперечень сторін та не має процесуальної працездатності (права підпису такого висновку).

Так, зі змісту висновку, який не визнає позивачка, вбачається, що складений та підписаний цей документ на підставі пл. 2.10, 3.2. «Положення про Київську району адміністрацію Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради. №1934-VII від 26.04.2017 року, протоколу засідання комісії з питань захисту прав дітей від 11.01.2024 року №1.

Висновок підписаний головою Київську районну адміністрацію Одеської міської ради Володимиром Сушковим.

Тобто, очолення комісії з питань захисту прав дітей, участь у засіданнях комісії та підписання висновку не відноситься до повноважень, якими наділений голова Київської районної адміністрації Одеської міської ради Володимир Сушков, відповідно до Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 1934-VII від 26.04.2017 року.

У відповідь на адвокатський запит Київська районна адміністрація Одеської міської ради надала витяг з розпорядження №365-01р від 31.08.2023 року, з якого вбачається, що голова Київської районної адміністрації Одеської міської ради Володимир Сушков (який підписав висновок комісії) не входить до складу комісії.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів того, що підписант голова Київської районної адміністрації Одеської міської ради Володимир Сушков наділений правом підпису висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_18 .

Просить висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 11.01.2024 року про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 визнати неналежним доказом у справі.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

11 вересня 2023 року Ухвалою суду було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду.

11 жовтня 2023 року Ухвалою суду, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

24 червня 2024 року Ухвалою суду задоволено заяву представника про прийняття заяви про зміну (доповнення) підстав позову.

24 червня 2024 року Ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та представника відповідача про приєднання доказів по справі.

24 червня 2024 року Ухвалою суду задоволена заява представника позивача про виклик та з`ясування думки дитини.

24 червня 2024 року Ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито з призначенням справи до її судового розгляду по сутті справи.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з мотивів, викладених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні з позовом не погодилася, просить суд в його задоволені відмовити.

В судовому засіданні була з`ясована думка неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в присутності спеціаліста - психолога ОСОБА_19 , яка пояснила, що бажає щоб в неї був батько, однак батька не знає, не бажає з ним бачитися та зустрічатися, подарунки від нього не отримує, проживає з матір`ю, з якої в неї добрі стосунки.

Представник Київської районної адміністрації, як орган опіки та піклування в судове засіданні не з`явився, про день та час судового розгляду справи повідомлявся належним чином, надав на до суду лист, відповідно до якого просить розгляд справи проводити без представника, в зв`язку з неможливістю прийняти участь у справі особисто, у вирішенні питання (заяв, клопотань, інше) покладається на розсуд суду, з урахуванням законних прав та інтересів дитини, згідно висновку від 19 січня 2024 року орган опіки та піклування вважає за недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказаний висновок підтримують.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, з`ясувавши думку неповнолітньої дитини, дослідивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи суд враховує вимоги ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 26.09.2014 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 ОСОБА_8 .

В період шлюбу в них народилася спільна дитина, донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, 28.02.2015 року. (а.с. 7)

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.03.2016 року, по справі №520/9914/15-ц шлюб було розірвано та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , у твердій грошовій сумі - 1000,00 грн, але не менше 30 відсотків від встановленого законом прожиткового мінімуму на відповідний вік дитини, щомісяця, до настання повноліття. (а.с. 8)

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.02.2021 року, по справі №947/38292/20 збільшено розмір аліментів, які стягувалися з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 та постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1600,00 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.12.2020 року та до повноліття дитини.

Рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду від 26 жовтня 2022 року, позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені, визначене місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 . (а.с. 17-20)

До суду 20 червня 2024 року позивачем долучений висновок від 19 січня 2024 року Київської районної адміністрації, відповідно до якого, у відповідності зі ст. 164 СК України, відповідно до п.п. п.п. 2.10, 3.2 «Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради № 1934- VII від 26 квітня 2017 року, протоколу засідання комісії з питань захисту прав дітей Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 11.01.2024 року № 1, та діючи виключно в інтересах дитини, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає недоцільним позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відношенні малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В якості доказу невиконання батьком своїх батьківських обов`язків щодо дитини, позивачем по справі приєднано в якості доказів: рішення Київського районного суду м. Одеси про розірвання шлюбу та стягнення аліментів; довідку від 13 червня 2018 року про неотримання аліментів; розрахунок заборгованості по аліментах від 12 липня 2018 року; висновок Київської районної адміністрації від 29.10.2018 року; звернення адвоката до територіального відділу служби у справах дітей у Київському районі Одеської міської ради від 11 серпня 2023 року; рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду від 26 жовтня 2022 року; довідку про навчання ОСОБА_3 від 25 липня 2023 року; характеристики; довідку про відвідування дитиною студії танців від 10 серпня 2023 року; довідку про те, що ОСОБА_1 працює в ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря»; виписку з рахунку ПАО «МТБ Банк»; результати проведеної психологічної роботи з ОСОБА_6 ; заява ОСОБА_1 від 06 лютого 2024 року; лист центру соціальних служб від 29 березня 2024 року, відповідно до якого за результатами роботи встановлено, що ОСОБА_6 не спілкується з батьком, під час розмови про батька - дівчинка мовчала; акт бесіди від 05 вересня 2023 року; висновок оцінки потреб сім`ї; акт оцінки потреб сім`ї; акт обстеження умов проживання від 05 вересня 2023 року; відповіді на адвокатський запит від 16 лютого 2024 року; розпорядження «Про затвердження персонального складу комісії з питань захисту прав дітей Київської районної адміністрації Одеської міської ради» від 31 серпня 2023 року; положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради; психологічне заключення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На підтвердження не згоди з позовними вимогами відповідачем залучені до матеріалів справи: рішення від 08 лютого 2021 року про збільшення розміру аліментів; ухвалу суду від 25 жовтня 2022 року про залишення позовної заяви без розгляду; відповідь на лист ОСОБА_2 від 15 грудня 2023 року; заяву ОСОБА_2 від 06 жовтня 2020 року, від 04 листопада 2020 року; від 08 лютого 2021 року; розрахунок заборгованості від 01 листопада 2023 року, відповідно до якого заборгованість по аліментам на 31 жовтня 2023 року відсутня; квитанція про направлення подарунку дитині від 18 грудня 2023 року; талон - повідомлення; характеристику на ОСОБА_2 .

Нормативне обґрунтування, оцінка аргументів сторін, висновки суду.

Спірні правовідносини регулюються нормами матеріального права визначені, зокрема, Сімейним Кодексом України.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

9. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У відповідності до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.

Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду.

Пунктами 15,16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

У справі відсутні докази застосування до відповідача ОСОБА_2 заходів впливу у вигляді попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що батько ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Позивачем та його представником не доведено, що поведінка відповідача ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього.

Як підтверджено матеріалами справи та пояснила сама неповнолітня дитина ОСОБА_3 , вона не спілкується з батьком, не бажає з ним спілкуватися та зустрічатися, батька не знає.

Відповідно до ч.2,3 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Суд погоджується з представником відповідача, що озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. (Постанова ВС справа №705/3040/18 від 13.07.2022 р.)

Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивач та його представник не довели та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини, шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків, а також, що неналежне виконання його батьківських обов`язків створює загрозу життю та здоров`ю дитини.

Відповідно до п. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В даній конкретній справі, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування в частині недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, що це є заходом крайнього пливу на батьків.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі №638/6919/16-ц).

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» у рішенні від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі №344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі №645/731/18, від 29.01.2020 року у справі №127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі №643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі №712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі №640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі №331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі №631/2406/15-ц.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Суд погоджується з ствердженнями представника позивача та позивача в судовому засіданні, щодо не належного виконання батьком своїх батьківських обов`язків, що також підтверджується поясненнями позивача, малолітньої дитини, психологічним заключенням щодо дитини, що призвело до ситуації коли дитина зовсім не знає свого батька, не спілкується з ним.

Також погоджується з тим, що за дев`ять років ОСОБА_2 один раз зробив подарунок своїй донці, який скерував 31.12.2023 року засобами поштового зв`язку через ТОВ «Нова пошта», що підтверджується доданою відповідачем копією накладної; за дев`ять років склав три заяви до служби у справах дітей Одеської міської ради: заяву від 08.10.2020 №1676-Г, заяву від 04.11.2020 №1818-Г про видачу доказів на підтвердження того, що він не позбавлений батьківських прав, заява - запит від 04 лютого 2021 року № №142-Г щодо надання переліку документів, що не може свідчити про належне виконання ним свого батьківського обов`язку щодо дитини.

Суд не погоджується зі ствердженнями відповідача, що вказані обставини виникли з підстав того, що мати перешкоджає батьку у спілкуванні з дитиною, оскільки доказів зазначеного до матеріалів справи не надано.

Так дійсно, відповідач звертався до суду з позовом про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від дитини, однак через втрату інтересу до справи та не відвідування судових засідань ухвалою суду від 25.10.2022 року позовні вимоги були залишені без розгляду.

В подальшому ніяких дій щодо налагоджування стосунків з дитиною ним не вчинялось, доказів зазначеного матеріали справи не мітять.

Суд враховує пояснення представника відповідача, що батько любить свою дитину, бажає налагодити з нею стосунки, скерував подарунок, бажає змінити свою поведінку на кращу, що свідчить про виправлення його поведінки, заборгованості по аліментах не має та приходить до висновку, що в даному конкретному випадку можливо змінити поведінку батька у кращу сторону.

Однак, враховуючи поведінку відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, неналежне виконання ним батьківських обов`язків, суд вважає, що його слід попередити, що у разі продовження такої поведінки він буде позбавлений батьківських прав.

Таким чином, з урахуванням обставин справи, того що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, судом встановлено, що в теперішній час відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, тому вважає за необхідне в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 , про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських обов`язків по відношенню до дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розподіл судових витрат

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За умовами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з того, що згідно із ЗУ «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору за вимогами про стягнення аліментів, необґрунтованість її позовних вимог в цій частині, віднести вказані витрати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 164 ч.1,2 165 СК України, ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 83, 133, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 , про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських обов`язків по відношенню до дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

Третя особа: орган опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради, , адреса: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 9.

Повний текст рішення складений 02 серпня 2024 року.

Суддя: