Номер провадження 2/676/2432/24
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді - Семенюк В.В.

за участю секретаря судового засідання - Сенчишеної Р.М.

справа № 676/5659/24,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, приватний виконавець Виконавчого округу Хмельницької області Лабчук Роман Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, приватний виконавець Виконавчого округу Хмельницької області Лабчук Роман Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.08.2024 року прийнято цивільну справу до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26.09.2024 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 , в обґрунтування позову вказує, що 21.10.2019 року між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» укладено Договір № 9 про надання споживчого кредиту (Кредитний договір) на суму 5 500,00 грн. Вказаний договір укладено дистанційно засобами електронної комунікації та не посвідчений нотаріально.

22.12.2024 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вчинила виконавчий напис № 57957 за заявою стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», якому ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» на підставі Договору факторингу № 11052021 від 11.05.2021 року відступлено право вимоги за Кредитним договором № 9 від 21.10.2019 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 на примусове виконання, відповідно до якого стягує з позивача на користь відповідача за період з 11.05.2021 року по 30.11.2021 року включно суму у розмірі: 5 500,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 10 285,00 грн. заборгованість за відсотками, 50,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 15 835,00 грн.

Зі змістом виконавчого напису та з розміром заборгованості він не погоджується, оскільки вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням норм законодавства. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконання зобов`язань за Кредитним договором, суму боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості.

На підставі вказаного виконавчого напису відповідач звернувся до приватного виконавця Виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Р.М., яким 18.06.2022 року було відкрито виконавче провадження № 69585792.

Вважає, що вчинення виконавчого напису № 57957 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. на Кредитному договорі № 9 від 21.10.2019 року є протиправним, оскільки Кредитний договір не був нотаріально посвідченим, а тому у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення такого напису, адже в разі вчинення виконавчого напису нотаріуса законодавством встановлюється обов`язкова умова нотаріального посвідчення Кредитного договору. Вчинення виконавчого напису на Кредитному договорі, який не є нотаріально посвідченим є самостійною та достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

За вказаних обставин, просить суд визнати виконавчий напис № 57957, вчинений 22.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. на Кредитному договорі № 9 від 21.10.2019 року таким, що не підлягає виконанню та стягнути витрати на сплату судового збору в розмірі 1 211,20 грн., а також витрати на професійну правову допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Кожушко В.О. направив відзив, в якому зазначив, що ним виконано вимоги, передбачені п.2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та подано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вичерпний перелік документів для вчинення виконавчого напису, а саме: оригінал Кредитного договору та Розрахунок заборгованості за Кредитним договором. З огляду на викладене, виконавчий напис, вчинений 22.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 57957, щодо стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості в розмірі 15 835,00 грн. не підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість можна вважати безспірною. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача судових витрат у вигляді професійної правничої допомоги представник вважає, що позовна заява про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є шаблонним документом, підготовка якого не потребує багато часу, значних зусиль, особливих навиків та знань і не може вважатись складною юридичною роботою, тому судова практика з питань визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у подібних правовідносинах є сталою, тому витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю виконаної роботи та непропорційні до предмету спору. Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. є неспівмірними зі складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру, більш того, позивачем не надано Договору про надання правової допомоги, жодного платіжного доручення, квитанції на підтвердження оплати правової допомоги, які б були оформлені у встановленому законом порядку, а також відсутній детальний опис послуг із зазначенням витраченого часу, тому суд не має підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. З огляду на викладене, представник просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Кожушко В.О. в судове засідання не з`явився, направив суду відзив, у якому просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, позов не визнає.

Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., приватний виконавець Виконавчого округу Хмельницької області Лабчук Р.М. в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи судом повідомлені належним чином, однак про причини неявки суду не повідомили.

Суд розглядає справу у відсутності сторін. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є боржником за Кредитним договором № 9 від 21.10.2019 року, укладеним ним з ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс»про надання кредиту, який не виплатив в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,якому ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс»на підставі Договору факторингу № 11052021 від 11.05.2021 року відступлено право вимоги за Кредитним договором № 9 від 21.10.2019 року, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс»та ОСОБА_1

22.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 57957, яким запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» стягнувши з ОСОБА_1 за період з 11.05.2021 року по 30.11.2021 року включно суму у розмірі: 5 500,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 10 285,00 грн. заборгованість за відсотками, 50,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 15 835,00 грн.

Постановою приватного виконавця Виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Р.М. 09.08.2022 року відкрито виконавче провадження № 69585792 на підставі виконавчого напису № 57957, виданого 22.12.2021 року про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»заборгованості в сумі 15 835,00 грн.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, згідно якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно з підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України № 282/20595 від 22.02.2012 року) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п.3.2 глави 16 цього Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року.

Отже, за змістом наведених норм права нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку № 1172, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи належно оформлені такі документи та чи підтверджують вони безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису.

Так, спірний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. 22.12.2021 року на підставі п.2 Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року.

26.11.2014 року Кабінет Міністрів України видав Постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Вказаною постановою п.2 Переліку № 1172 доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року у адміністративній справі № 826/20084/14, що залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року та постановою Верховного Суду від 20.06.2018 року, визнано незаконною та не чинною» в частині, зокрема, доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Отже, доповнений оскаржуваною постановою розділ Переліку «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» дозволяє кредиторам без повідомлення боржника здійснювати односторонній розрахунок заборгованості та звільняє кредитора від обов`язку доведення безспірності спору, його суми та факту прострочення, що фактично нівелює вимогу законодавства щодо необхідності підтвердження наявності та безспірності заборгованості, набуття чинності Кредитним договором.

Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22.02.2017 року, отже і п.2 Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня.

Відповідно до ст.124 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23.

В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду.

Верховний Суд у своїй Постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу заява позичальника про відкриття банківського поточного (карткового) рахунку не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

До аналогічних по суті висновків дійшов Верховний Суд й у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18; від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17; від 21вересня 2021 року у справі № 910/10374/17.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржений виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом 22.12.2021 року, після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, та Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року у редакції, станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до Кредитних договорів, які укладено у простій письмовій формі.

Укладений між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс»Кредитний договір № 9 від 21.10.2019 року, наданий відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально; доказів, підтверджуючих визнання заборгованості позивачем за Кредитним договором також не було надано.

З врахуванням наведеного, оскільки сума заборгованості за виконавчим написом по Кредитному договору не відповідає умовам Кредитного договору, фактично нотаріусом задоволено необґрунтовані вимоги відповідача до боржника, виконавчий напис вчинено з порушенням діючого законодавства, регламентуючого порядок його вчинення, в т.ч. щодо його безспірності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягають виконанню, слід задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Так, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (ст.134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.137 Кодексу); 3) розподіл судових витрат між сторонами (ст.141 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За правилом частини 3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас за змістом ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.2 ст.141 ЦПК України. Проте, у ч.3 ст.141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовано ч.3 ст.141 ЦПК України, визначені також положеннями ч.ч.4,5 ст.141 ЦПК України.

Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.3,4,5 ст.141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч.3,4,5 ст.141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу витрат повністю чи частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно сказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має врахувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 11 листопада 2021 року у справі № 873/137/21).

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі його витрати на адвоката, якщо керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час не неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його усталеною практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява № 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Проте, всупереч вимогам чинного законодавства позивач ОСОБА_1 не надав жодного письмового доказу на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, тому його вимога в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 18, 258, 610, 611 ЦК України, законом України «Про нотаріат», ст.ст.13, 76, 81, 137, 141, 263-265, 268, 280 ЦПК України, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 22.12.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 57957, про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код , вул. Симона Петлюри, буд.30 м. Київ індекс 01032), заборгованості в сумі 15 835,00 грн. за Кредитним договором № 9 від 21.10.2019 року,укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс»та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, вул. Симона Петлюри, буд.30 м. Київ індекс 01032) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів з дня його проголошення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення.

Дата складення повного судового рішення - 08 листопада 2024 року.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду: Семенюк В.В.