Справа №949/1008/24
У Х В А Л А

27 листопада 2024 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого-судді: Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в режимі відеоконференцзв`язку клопотання представника відповідача - адвоката Нікольченка Б.Б. про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Дубровицького районного суду Рівненської області із вказаним позовом, у якому просила в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 188,5 кв. м, житлова площа 57,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218).

Ухвалою судді від 05 червня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

03 липня 2024 року від представника відповідача адвоката Нікольченка Б.Б. надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказує, що передумовою судового розгляду справи є наявність спору про право (для справ позовного провадження). При цьому спір повинен мати правовий характер, тобто стосуватися прав, обов`язків, свобод чи інтересів конкретної особи. При цьому факт порушення, невизнання чи оспорювання прав, свобод чи інтересів позивача є його суб`єктивною оцінкою фактичних правовідносин. Вказуючи у позовній заяві на відсутність згоди щодо добровільного поділу житлового будинку, позивачка не надає доказів відсутності такої згоди. Позивачка безперешкодно користується частиною житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачем добровільно за згодою позивача здійснено реконструкцію житлового будинку з метою облаштування окремого входу для відповідача. Факт користування частиною будинку та проживання в ньому позивачка сама підтверджує, вказуючи адресу у реквізитах позовної заяви. Вказані обставини свідчать про те, що між колишнім подружжям досягнуто згоди щодо порядку користування спільним майном, відсутні обставини, докази наявності спору щодо поділу спільного майна, невизнання відповідачем її права власності на 1/2 частину будинку або його ухилення від укладення договору поділу спільного майна. Відтак, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. З цих підстав на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, просив закрити провадження у справі.

09 липня 2024 року від позивачки надійшла відповідь на відзив, у якому вважає твердження представника відповідача у відзиві на позовну заяву необгрунтованими та такими, що не спростовують позовні вимоги та є недоведеними жодними допустимим доказами. З посиланням на ст. 69 СК України, ч.1 ст.372 ЦК України вказує, що добровільний, за взаємною згодою, поділ житлового будинку відбувається шляхом укладення в письмовій формі договору про поділ нерухомого майна, який має бути нотаріально посвідчений. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням здійснити поділ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за взаємною згодою, однак кожного разу отримувала відмову без конкретних пояснень. З моменту розірвання шлюбу і до теперішнього часу між нею та відповідачем відповідного договору про поділ нерухомого майна не укладено, що свідчить лише про одне: відповідач ухиляється від укладення договору та не надає згоди щодо добровільного поділу майна. В зв`язку з чим вона була вимушена звертатися до суду з метою реалізації свого права на поділ спільного майна подружжя. Тому твердження представника відповідача про відсутність предмету спору не відповідає дійсності.

Ухвалою судді від 18 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав клопотання про закриття провадження у справі.

Позивачка просила відмовити у задоволенні вказаного клопотання з підстав, зазначених у відповіді на відзив.

Ознайомившись з клопотанням та заслухавши думку сторін, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

У відзиві на позовну заяву, представник відповідача вказує, що між сторонами відсутній спір, у зв`язку з чим провадження в справі, на його думку, необхідно закрити.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

До таких правових висновків дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження №61-3438сво21).

У вказаній справі предметом позову є вимога про поділ спільного майна подружжя. Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка посилалася на те, що сторони у добровільному порядку не дійшли згоди щодо добровільного поділу житлового будинку, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутися із даним позовом до суду.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Крім того, сама наявність у провадженні суду зазначеної цивільної справи, вже свідчить про існуючий спір.

Встановлені обставини виключають застосування судом механізму закриття провадження з підстав відсутності предмета спору, оскільки, як видно з матеріалів справи, на момент пред`явлення позову предмет спору між сторонами існував та продовжує існувати під час судового розгляду. Позивачка не відмовилась від своїх вимог, що також свідчить про існування на даний час предмету спору, як об`єкту спірного правовідношення, з приводу якого виник спір, тобто певної матеріально-правової вимоги позивачки до відповідача, стосовно якої позивачка просить прийняти судове рішення.

З урахуванням того, що предмет спору на час розгляду справи у суді не припинився, домовленість між сторонами не досягнута та між сторонами залишилися неврегульовані питання щодо спірного майна, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 255, 258, 259, 260, 261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Нікольченка Б.Б. про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено о 16-30 год. 02 грудня 2024 року.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду Рівненської області Оборонова І.В.