Провадження № 4-с/761/106/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Харечко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Київ) Ярушевської Ірини Ігорівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності неправомірної; зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У березні 2024р. ОСОБА_1 (далі по тексту - заявник/скаржник) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною скаргою, в якій просив суд:

- визнати неправомірною бездіяльність начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Київ) Ярушевської І.І. (далі по тексту - суб`єкт оскарження/ начальник Відділу ДВС) щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження НОМЕР_2, який накладений постановою державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві Удавіцькою Є.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01 вересня 2015р., з примусового виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 03 січня 2013р. по цивільній справі №2-11480/10;

- зобов`язати начальника Відділу ДВС, або іншу уповноважену особу Відділу ДВС вчинити дії у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження» та зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження НОМЕР_2, який накладений постановою державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві Удавіцькою Є.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01 вересня 2015р., з примусового виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 03 січня 2013р. по цивільній справі №2-11480/10.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві з 21 січня 2015р. по 30 грудня 2015р. перебувало виконавче провадження НОМЕР_2, з примусового виконання виконавчого листа №2-11480/10, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 03 січня 2013р. на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2010р. та в подальшому, 30 грудня 2015р. ВП НОМЕР_2 було звершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин).

В межах вказаного виконавчого провадження, 01 вересня 2015р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження.

В подальшому, 25 травня 2016р. державним виконавцем Печерського районного відділу ДВС ГТУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа, та, в подальшому, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із направленням виконавчого документу до іншого Відділу ДВС.

Так, з 18 липня 2016р. по 23 грудня 2019р. на виконанні у Жмеринського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області перебувало виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа, та 23 грудня 2019р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник заявниці звертався з заявою до суб`єкта оскарження про зняття арешту, проте останньому було відмовлено у вчиненні такої дії.

За таких обставин, наявність протягом тривалого чacv (понад 4 роки) не знятого арешту з майна боржника, за відсутністю відкритого виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору та майнових претензій з боку стягувача, на переконання заявника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, а тому наявні правові підстави для зняття арешту з усього майна останнього.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2024р. скаргу призначено до судового розгляду.

Учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином, при цьому, представник заявника клопотав перед судом про розгляд скарги у відсутність сторони заявника.

В силу ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка учасників процесу в судове засідання не перешкоджає розгляду поданої скарги.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02 червня 2016р. (далі по тексту - Закон №1404-VІІІ від 02 червня 2016р.) визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За змістом ст. 1 Закону №1404-VІІІ від 02 червня 2016р. виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2010р., яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , заборгованість за кредитним договором у розмірі 1868183,06 грн та судові витрати у розмірі 1700,0 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві з 21 січня 2015р. по 30 грудня 2015р. перебувало виконавче провадження НОМЕР_2, з примусового виконання виконавчого листа №2-11480/10, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 03 січня 2013р. на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2010р. та 30 грудня 2015р. ВП НОМЕР_2 було звершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин).

В межах вказаного виконавчого провадження, 01 вересня 2015р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження.

В подальшому, 25 травня 2016р. державним виконавцем Печерського районного відділу ДВС ГТУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа, та, в подальшому, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із направленням виконавчого документу до іншого Відділу ДВС.

Так, з 18 липня 2016р. по 23 грудня 2019р. на виконанні у Жмеринського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області перебувало виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа, та 23 грудня 2019р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з матеріалів справи, в подальшому вказаний виконавчий документ на примусове виконання до Відділу ДВС не надходив.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, в межах виконавчого провадження, з примусового виконання виконавчого листа №2-11480/10, виданого Шевченківсьикм районним судом м. Києва 03 січня 2013р. було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що на час розгляду скарги виконавчі провадження, з примусового виконання вказаного виконавчого листа, а саме: НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4 знищені у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання.

Представник заявника звернувся до Відділу ДВС з заявою про зняття арешту з нерухомого майна боржника виконавчому провадженні, однак йому було відмовлено у вчиненні вказаної дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VІІІ від 02 червня 2016р. виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі ст. 11 Закону №1404-VІІІ від 02 червня 2016р. державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Так, у Законі №1404-VІІІ від 02 червня 2016р. наведено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону №1404-VІІІ від 02 червня 2016р. підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеногоч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Таким чином, законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано.

Вказане також підтверджується позицією Верховного суду від 20 квітня 2023р. у справі № 2-681/2011.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Зазначений правовий висновок Верховного суду визначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020р. № 813/1341/15. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного суду від 24 травня 2021р. по справі №712/12136/18.

Таким чином у випадку наявності арешту на майно боржника, яке не було знято під час закінчення виконавчого провадження у виконавчої служби відсутнє право на скасування відповідної постанови, а у випадку якщо не встановлено порушення порядку накладення арешту у керівника відповідного відділу виконавчої служби також відсутнє відповідне право. Єдиною можливістю, визначеної законодавцем, щодо зняття арешту є відповідне рішення суду, на підставі якого арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня.

Як убачається із матеріалів справи, 23 грудня 2019р. державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Строк пред`явлення до виконання виконавчого листа перервався, та вказаний виконавчий лист міг бути пред`явлений протягом трьох років після повернення виконавчого документа стягувачу.

Проте, в матеріалах справи відсутня інформація, що вказаний виконавчий лист стягувачем у виконавчу службу повторно пред`являвся.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (ст. 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на майно боржника у виконавчому провадженні, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника після повернення виконавчого документа стягувачу.

При цьому суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу (понад 4 роки) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно наявності відкритих виконавчих проваджень з примусового стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

На підставі зазначеного, суд приходить висновку, що незняття посадовою особою Відділу ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право заявника підлягає захисту шляхом зобов`язання посадової особи відділу ДВС зняти арешт з майна боржника.

За таких обставин та враховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно наявності відкритих виконавчих проваджень з примусового стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, суд приходить висновку про визнання бездіяльності Відділу ДВС щодо незняття арешту з майна заявника, невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Викладені мотиви узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021р. у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021р. у справі № 161/14034/20, від 22 грудня 2021р. у справі № 645/6694/15-ц.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вказаної скарги.

Керуючись ст. ст. 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451 ЦПК України; Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Київ) Ярушевської Ірини Ігорівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності неправомірної; зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2, з примусового виконання виконавчого листа №2-11480/10, виданого 03 січня 2013р. Шевченківським районним судом м. Києва, що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , який накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції від 01 вересня 2015р.

Зобов`язати посадових осіб Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (: місцезнаходження: м. Київ, вул. Різницька, буд. 11-Б) зняти арешт зі всього майна, належного боржнику ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), накладений в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2 постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції від 01 вересня 2015р., з примусового виконання виконавчого листа №2-11480/10, виданого 03 січня 2013р. Шевченківським районним судом м. Києва.

В задоволенні іншої частини скарги - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено законом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя: