Провадження № 2/554/171/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2024 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Савченко Л.І.,

при секретарі Грай К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Полтава цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя про поділ спільного майна подружжя
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання у порядку поділу спільного майна подружжя права власності на автомобіль та стягнення грошової компенсації за частку автомобіля,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , 11.06.2021 звернувся до Московського районного суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив:

-визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль «Toyota Avensis», сірого кольору, 2005 року випуску, номер шасі « НОМЕР_1 » та поділити його шляхом визнання права особистої приватної власності на цей автомобіль по частці за кожною зі сторін;

- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на частку у автомобілі «Toyota Avensis», сірого кольору, 2005 року випуску, номер шасі « НОМЕР_1 » та залишити його в особистій приватній власності ОСОБА_2 ;

- в рахунок компенсації частки ОСОБА_1 стягнути із ОСОБА_2 вартості автомобіля «Toyota Avensis», сірого кольору, 2005 року випуску, номер шасі « НОМЕР_1 », що складає 88 800 грн.;

- розподілити судові витрати, попередній розрахунок яких на правову допомогу становить 10 000 грн.

В обґрунтування позову вказав, що з відповідачкою перебував у шлюбі з 21.06.2014 по 02.06.2020. Під час шлюбу ними набуто у спільну сумісну власність автомобіль «Toyota Avensis», сірого кольору, 2005 року випуску, номер шасі « НОМЕР_1 », який було набуто за кордоном на ім`я ОСОБА_2 . Вказаний автомобіль був розмитнений та за нього були сплачені всі платежі. Однак відповідач з невідомих причин не ставила його на облік у встановленому Законом порядку. У зв`язку із розірванням шлюбу та оформленням автомобіля на відповідача, вона залишила його в одноосібному користуванні та володінні, заперечує його права на автомобіль, ухиляється від його поділу. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, вважає за можливе стягнути з ОСОБА_4 на його користь грошову компенсацію за частку його вартості. З цих підстав звернувся до суду з позовом.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 08.07.2021 позовну заяву залишено без руху, надано строк десять днів для усунення недоліків.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 10.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

19.10.2021 відповідач ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_5 , подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , в якому прохала:

- визнати у порядку спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «Toyota Avensis», з д.н. НОМЕР_2 , номер шасі « НОМЕР_1 »;

- стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частки автомобіля у сумі 88 800 грн.;

- стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які за її попереднім повідомленням становлять 25 000 грн.

Обгрунтовуючи зустрічний позов зазначила, що вона з відповідачем перебували у шлюбі з 21.06.2014 по 02.06.2020. 06.12.2018 між UAB «BRISTELA» та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки марки «Toyota Avensis», з д.н. НОМЕР_2 , номер шасі « НОМЕР_1 » в простій письмовій формі. Відповідно до ухвали Київського районного суду м.Харкова по справі № 953/4845/20, провадження № 1-кс/953/2612/20 від 27 березня 2020 року, 11.01.2019 року до Київського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення «102» про те, що на оглядові площадці у АДРЕСА_1 виявлено автомобіль марки «Toyota Avensis», з д.н. НОМЕР_2 , у якого виявлені ознаки знищення ідентифікаційного номера двигуна. 12.01.2019 внесено відомості до ЄРДР за № 0000151 за ст. 290 КК України. 17.01.2019 року слідчим суддею Київського районного суду м.Полтави накладено арешт на автомобіль. Вищезазначене позбавило її здійснити державну реєстрацію транспортного засобу та набути право власності на автомобіль. Вона не має необхідності у володінні та користуванні спірним майном та в добровільному порядку згодна передати автомобіль та всі наявні документи на нього позивачу за умови сплати частки вартості автомобіля на її користь, а також посвідчити вказаний договір у встановленому Законом порядку. Крім того, вона не має фінансової можливості сплатити позивачу частку вартості автомобіля, оскільки не має достатніх доходів. З огляду на викладене, звернулася до суду із зустрічним позовом.

Відповідач ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_5 , подала до суду відзив на позов, у якому прохала у задоволенні позову відмовити. Вказала, що позов є безпідставним, оскільки право власності на транспортний засіб виникає з моменту його державної реєстрації, а не з моменту передачі автомобіля за договором купівлі-продажу. Зазначив ті ж обставини, про які вказував у зустрічному позові. Додатково посилається на те, що Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 17.01.2019 був накладений арешт на автомобіля марки «Toyota Avensis», з д.н. НОМЕР_2 , номер шасі « НОМЕР_1 » та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , яке видано 18.10.2017 та належить UAB «BRISTELA», визначено місце зберігання автомобіля спеціальний майданчик для тимчасово затриманих автомобілів. На даний час строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено. Вищезазначене позбавило відповідача здійснити державну реєстрацію транспортного засобу та набути право власності. Крім того, вказує, що ініціювання спору про поділ спільного майна подружжя та визнання права на частку в спільному майні є недопустимим, якщо це майно (грошові кошти) є речовими доказами у кримінальному провадженні та предметом вчинення кримінального правопорушення. Також зазначає, що на момент пред`явлення позову відсутній предмет спору, оскільки позивач жодного разу не звертався до відповідача з пропозицією поділу майна подружжя.

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , подав до суду письмові пояснення, в яких щодо доводів про не набуття відповідачем права власності на автомобіль вказав, що сторони набули право власності на автомобіль на підставі митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери що передбачено п.8 Порядку Державної Реєстрації, а тому Позивач та Відповідач є власниками спільного майна та воно може бути поділено у встановленому законодавством Порядку. Щодо кримінального провадження № 0000151 за ст. 290 КК України зазначає, що останнє закрито 09.12.2021 року на підставі ст. 284 КПК України, арешт з автомобіля скасований ухвалою слідого судді Київського районного суду м.Харкова від 17.01.2019 року у справі № 640/891/19, н/п 1-кс/640/971/19, про що відомо відповідачу згідно з поданою нею заявою від 04.02.2021 , а тому вона повідомляє неправдиві відомості суду. Щодо відсутності предмета спору зазначає, що відповідач ухиляється від надання позивачу автомобіля, вважаючи, що він набутий на її ім`я, а тому вона є одноосібним власником.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 23 березня 2023 року справу прийнято до провадження Октябрського районного суду м.Полтави, на підставі розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 31 жовтня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 прийнято до спільного розгляду з первісним та об`єднано в одне провадження. Задоволено частково клопотання ОСОБА_2 та відстрочено їй сплату судового збору у сумі 1816 грн. до ухвалення судового рішення. Суд перейшов до розгляду справи у загальному порядку, призначено підготовче засідання.

Від представника позивача за первісним позовом ОСОБА_7 до суду надійшли додаткові письмові пояснення , в яких вказав, що сторонами під час шлюбу набуто автомобіль марки «Toyota Avensis», з д.н. НОМЕР_2 , 2005 року випуску, номер шасі « НОМЕР_1 », який було набуто у власність за кордоном на ім`я відповідача. Вказаний автомобіль був розмитнений та за нього заплачені всі митні платежі. Однак відповідач, залишивши його у своєму фактичному користуванні та володіння, на поставив його на облік., пояснюючи наявність кримінального провадження. Разом з тим, кримінальне провадження № 0000151 від 12.01.2019, за яким був накладений арешт на автомобіль, закрито 09.02.2021 року на підставі ст. 284 КПК України, а арешт скасовано. Проте після усунення перешкод, відповідач продовжувала ухилятися від постановлення автомобіля на облік. Відповідач у зустрічному позові повідомила, що автомобіль дійсно перебуває у неї у фактичному користуванні та володінні, вона готова передати його позивачу за умови оплати половини його вартості. У судовому засіданні 31.10.2023 року ОСОБА_2 повідомила, що розпорядилася автомобілем на власний розсуд без згоди позивача за первісним позовом, передавши його на потреби ЗСУ, однак доказів цьому не надала. Таким чином, саме позивач має право на грошову компенсацію половини вартсоті цього майна. Аналізуючи поведінку ОСОБА_2 , вважає її недобросовісною, а тому саме позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню. Позивач за первісним позовом не надала доказів відсутності сплати нею компенсації у сумі 88 000 грн. Прохав зменшити судові витрати, як необґрунтовані. Прохав первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити, відмовити/зменшити судові витрати понесені відповідачем, вирішити питання про понесені позивачем судові витрати.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 14 березня 2024 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про направлення даної справи за підсудністю на розгляд до Московського районного суду м.Харкова відмовлено.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 14 березня 2024 року закрито підготовче провадження по справі.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явилися, останній надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує та прохає їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилися, до суду надіслали додаткові письмові пояснення, в яких прохали слухати справу у їх відсутність, відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічні позовні вимоги задовольнити. Пояснили, що ОСОБА_1 каже неправду стосовно обставин придбання спірного майна та його реєстрації у митній декларації на ОСОБА_2 . Цей автомобіль обирав для себе позивач, оскільки вона хоч і мала посвідчення водія, але не керувала автомобілем. Всі питання щодо придбання автомобіля вирішувалися ОСОБА_1 , але на час митного оформлення, у нього закінчився термін закордонного паспорта, а згідно вимогами Митного Кодексу, як відповідачці пояснили співробітники митниці, особа має мати належні (діючі) документи для проходження митного контролю. Так як автомобіль було вже оплачено та завезено в Україну, його вирішили оформити на ОСОБА_2 , яка мала діючий паспорт. Вказують, що відповідач не користувалася автомобілем, а лише приймала учсть у його оформленні, сплачувала за нього всі платежі пов`язані із експлуатацією та реєстрацією. Зазначає, що позивач автомобіль було отрафовано, коли позивач приїхав особисто до РСЦ МВС України, щоб поставити на облік автомобіль, де його потім і арештували. Всі дії щодо кримінального провадження та скасування арешту вчинялися саме нею. ОСОБА_1 , придбавши автомобіль, який не можна поставити на облік в Україні, намагається стягнути з неї компенсацію вартості за оцінкою, при якій автомобіль не оглядався. Вважає, що справедливим буде задовольнити її позов, а вона гарантує повернути автомобіль у користування позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини письмовими доказами, дійшов до висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 21.06.2014 по 02.06.2020, що слідує з із копій свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 21 червня 2014 року та свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 від 02 червня 2020 року (а.с.22-23).

Під час шлюбу ними набуто у спільну сумісну власність автомобіль «Toyota Avensis», д.н. НОМЕР_2 , сірого кольору, 2005 року випуску, номер шасі « НОМЕР_1 », який було набуто за кордоном на ім`я ОСОБА_2 . Вказаний автомобіль був розмитнений та за нього були сплачені всі платежі, що підтверджується інвойсом від 06.12.2018, митною декларацією № UA807190/2018/025851 від 28.12.2018, Актом огляду транспортного засобу від 11.01.2019, Сертифікатом відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу № UA.009.2849-19 від 05.01.2019 з додатком до нього, копією литовського техпаспорту серії Н № 504283, квитанцією про сплату митних платежів (а.с.24-31).

Згідно звіту про оцінку майна виготовленого СОД ФОП ОСОБА_9 від 26.05.2021 року, станом на 21.05.2021 року ринкова вартість транспортного засобу марки автомобіль «Toyota Avensis», д.н. НОМЕР_6 , складає 177 600 грн. (а.с.32-57).

Із ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від 04 березня 2021 року у справі № 953/4845/20, н/п 1-кс/953/1575/21, слідує, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова було накладено арешт на автомобіль «Toyota Avensis», д.н. НОМЕР_2 , сірого кольору, 2005 року випуску, номер шасі « НОМЕР_1 » та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 18.10.2017, який належить UAB «BRISTELA», автомобіль поміщено на спеціальний майданчик для зберігання транспортних засобів. Ухвалою суду від 15.05.2019 року змінено місце зберігання автомобіля та передано його на відповідальне зберігання ОСОБА_2 до скасування арештроу майна. В ході розгляду клопотання було встановлено, що СД ХРУП № 1 в Харківській області проводилося досудове розслідування у КП № 0000151 від 12.01.2019 за ст. 290 КК України. 09.02.2021 року кримінальне провадження закрито, на підставі ст. 284 КПК України. З цих підстав, арешт з вказаного автомобіля та свідоцтва скасовано (а.с.113-115).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ч.1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Зі змісту ч.1 ст. 65 СК України слідує, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що слідує із ч.1 ст. 70 СК України.
Згідно із ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК ( 2947-14 ) та ст. 372 ЦК ( 435-15 ). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання автомобіля «Toyota Avensis», сірого кольору, 2005 року випуску, номер шасі « НОМЕР_1 » об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та поділ його шляхом визнання права особистої приватної власності на цей автомобіль по частці за кожною зі сторін є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що вона не набула права власності на автомобіль у встановленому законом порядку, оскільки його державна реєстрація у органах МВС не здійснена , судом спростовуються, виходячи із наступного.
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з договорів та інших правочинів (п.5 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин першої та другої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про дорожній рух" державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Згідно з пунктом 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів від 07 вересня 1998 року № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Пунктом 8 Порядку визначено, що документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.
Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує.

Наслідком порушення пункту 7 Порядку, є покладення на таких осіб відповідальності, встановленої законом (пункт 5), а не позбавлення права власності на придбаний особою транспортний засіб.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 13 лютого 2018 року у справі № 910/11266/17, від 04 вересня 2019 року у справі № 761/24050/17, від 16 грудня 2020 року в справі № 278/3640/18.

Посилання ОСОБА_2 на правову позицію Верховного Суду у справі № 607/14107/17 від 27 грудня 2019 року, як на таку, що є релевантною до даних правовідносин, є хибним, оскільки у вказаній справі предметом спору було набуття права власності на автомобіль за довіреністю, що відрізняється від спірних правовідносин.

Також суд критично оцінює заперечення відповідача щодо неможливості поділу майна, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки досудове розслідування у КП № 0000151 від 12.01.2019 за ст. 290 КК України 09.02.2021 року закрито, на підставі ст. 284 КПК України.

Враховуючи, що титульним власником автомобіля є ОСОБА_2 , автомобіль знаходиться у неї на зберіганні, що не заперечувала сама відповідач, не підтвердження факту вибуття з її володіння автомобіля на потреби ЗСУ, про що вона повідомляла у судовому засіданні, суд вважає за доцільне задовольнити первісні позовні вимоги та припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на частку у автомобілі «Toyota Avensis», сірого кольору, 2005 року випуску, номер шасі « НОМЕР_1 » та залишити його в особистій приватній власності ОСОБА_2 . У зв`язку із цим задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення компенсації в рахунок частки ОСОБА_1 із ОСОБА_2 у розмірі вартості автомобіля «Toyota Avensis», сірого кольору, 2005 року випуску, номер шасі « НОМЕР_1 », що складає 88 800 грн.

Враховуючи, що судом задоволено первісний позов, задоволення зустрічного позову виключається.

Питання про розподіл судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та стягує із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 грн. (за первісний позов)(а.с.66), а також із ОСОБА_2 на користь держави 1816 грн. (за зустрічний позов) (а.с.182).

Позивач та відповідач у позові та зустрічному позові відповідно заявили, що докази реальності понесених витрат на правову допомогу будуть надані в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 223, 229, 247, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя про поділ спільного майна подружжя задовольнити.
Визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль «Toyota Avensis», сірого кольору, 2005 року випуску, номер шасі « НОМЕР_1 » та поділити його шляхом визнання права особистої приватної власності на цей автомобіль по частці за кожною зі сторін.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на частку у автомобілі «Toyota Avensis», сірого кольору, 2005 року випуску, номер шасі « НОМЕР_1 » та залишити його в особистій приватній власності ОСОБА_2 .

В рахунок компенсації частки ОСОБА_1 стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частку вартості автомобіля «Toyota Avensis», сірого кольору, 2005 року випуску, номер шасі « НОМЕР_1 », що складає 88 800 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання у порядку поділу спільного майна подружжя права власності на автомобіль та стягнення грошової компенсації за частку автомобіля відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1816 грн.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .
Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Суддя Л.І. Савченко