Справа № 182/1098/23
Провадження № 2/0182/87/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.11.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на майно у порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на майно у порядку спадкування.

В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що у с.Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області проживав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є братом її бабусі по матері. При цьому, ОСОБА_3 зі своєю дружиною ОСОБА_4 розлучився у 1983 році і з того часу проживав один. Близько 2009 року ОСОБА_3 став часто хворіти та, з урахуванням його віку, йому ставало дедалі складніше обходити себе, він став потребувати сторонньої допомоги та догляду. Його син ОСОБА_5 , що проживав у м.Нікополі, важко хворів, доглядати батька не мав змоги та помер раніше батька ІНФОРМАЦІЯ_2 . Близьким родичем ОСОБА_3 та спадкоємцем його майна за заповітом був його онук ОСОБА_2 - відповідач по справі. Через зайнятість на роботі доглядати дідуся та переїхати до нього у відповідача не було можливості, а тому він не заперечував, коли в січні 2010 року вона переїхала до будинку дідуся, щоб мати змогу доглядати за ним. З того часу вони проживали разом з ОСОБА_3 однією сім`єю, вели спільне господарство. Тобто, що у неї з ОСОБА_3 склались такі відносини, які відповідають визначенню сім`ї, вони мали з дідусем спільний сімейний бюджет, вона доглядала за ним, вони вели спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер і після його смерті їй стало відомо про наявність заповіту, згідно якого все належне майно померлий заповідав їй. Після його смерті відкрилася спадщина на буд. АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку (літ.«А»), загальною площею 61,6 кв.м, житловою площею 43,2 кв.м; літньої кухні-сараю (літ.«Б»), підвалу (літ.«В»); вбиральні (літ.«Г»); споруджень № 1-3, І. Вказане нерухоме майно належало спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.11.1986 року. Оскільки вона є спадкоємцем за заповітом, вона не зверталась у встановленому ст.ст.1269-1270 порядку до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте, згодом дізналась, що відповідач звертався до приватного нотаріуса Гульбандян Л.В. з заявою про прийняття спадщини, однак, у видачі свідоцтва йому було відмовлено з причини пропуску строку для прийняття спадщини, тому, на її думку, відповідач є таким, що втратив право на спадкування. Як на підставу звернення до суду з даним позовом, позивачка посилається на те, що, у відповідності із ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тому, вважає, що оскільки вона проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю більше 5-ти років до часу відкриття спадщини, вона є спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом. Крім того, проживаючи разом зі спадкодавцем до дня його смерті, вважає, що вона фактично прийняла спадщину. Тому, дізнавшись про неприйняття спадщини відповідачем, вона звернулась до приватного нотаріуса Гульбандян Л.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , але у видачі свідоцтва про право на спадщину постановою було відмовлено з причини недоведеності факту спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства з померлим та рекомендовано було для вирішення даного питання звернутись до суду. Таким чином, враховуючи вищевикладене, змушена звернутись до суду та просить встановити юридичний факт проживання однією сім`єю її, ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 з січня 2010 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Визнати за нею право власності на будинок АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку (літ.«А»), загальною площею 61,6 кв.м, житловою площею 43,2 кв.м; літньої кухні-сараю (літ.«Б»); підвалу (літ.«В»); вбиральні (літ.«Г»); споруджень № 1-3, І, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судовому засіданні, позивачка викладені обставини в позовній заяві підтримала та додатково суду пояснила, що після смерті дідуся ОСОБА_3 вона вважала, що ОСОБА_2 , у відповідності до вимог чинного законодавства, звернеться до нотаріусу для оформлення спадкових прав, поте, вищевказані дії він не вчинив. При цьому, через три роки після смерті спадкодавця вона дізналась, що відповідач звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак, отримав відмову з причини пропущеного ним визначеного законом строку. На даний час вона разом зі своїми дітьми мешкає у будинку, який належав ОСОБА_3 , та продовжує його утримувати.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечує щодо задоволення позову. Крім цього, доповнив, що після смерті ОСОБА_3 він через деякий час звернувся до приватного нотаріуса, однак, начебто, отримав відмову, але з якої причини він не пам`ятає. Спадок йому не потрібний, він на нього не претендує

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 . Після його смерті залишилося спадкове майно - будинок АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку (літ.«А»), загальною площею 61,6 кв.м, житловою площею 43,2 кв.м; літньої кухні-сараю (літ.«Б»); підвалу (літ.«В»); вбиральні (літ.«Г»); споруджень № 1-3, І. Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі, зі спадкової справи, заведеної на підставі заяви ОСОБА_1 приватним нотаріусом Гульбандян Л.В., позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено постановою з причини недоведеності факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, веденням спільного господарства з ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При цьому, позивачка, як на підставу звернення до суду з даним позовом, посилається на те, що, відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до матеріалів справи, факт реєстрації ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 підтверджується довідкою виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради № 647 від 30.11.2021 року, при цьому, той факт, що позивачка спільно проживала з ОСОБА_3 по день смерті також не викликає сумніву, оскільки підтверджується актом.

Попри це, факт проживання зі спадкодавцем також підтверджено показами свідків.

Так, свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він сусід позивачки по вулиці. Знає. Що позивачка, приблизно 13 років, проживала спільно з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Він з померлим бджолярі, на цій підставі спілкувались. Він разів 5-6 заїжджав до дядька ОСОБА_7 додому. Позивачка поралась у дворі. Він знав, що вона проживає з ОСОБА_8 однією сім`є. А після його смерті вона також продовжує там проживати та утримувати будинок.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що позивачка йому доводиться колегою по ТОВ «Придніпровське» та вони знайомі з 2009-2010 року. Окрім цього, є з нею односельцями. За час спільного проживання її з ОСОБА_3 , він декілька разів їй привозив зерно та підвозив її додому і знає, що вона проживала разом з дядьком ОСОБА_10 ..

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він товаришував з дядьком ОСОБА_10 і знає ОСОБА_12 . Також, є їх односельцем, живе за 500 м. від їх будинку. знає, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 років з 15. За час спільного проживання ОСОБА_3 часто хворів та ОСОБА_1 його доглядала та допомагала. Крім цього, ОСОБА_12 і на зараз продовжує мешкати у вищевказаному будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 78 ЦПК України встановлює вимоги, згідно яких доказ вважається допустимим. При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з наданих позивачкою документів, про які було зазначено вище, можливо встановити той факт, що ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 проживала за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини. Тому, зважаючи на вищенаведене, обґрунтованість вимог позивачки знайшли своє підтвердження.

Що стосується заявлених вимог щодо визнання права власності, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Таким чином, враховуючи той факт, що з заявою про прийняття спадщини звернулась позивачка по справі, інших спадкоємців немає. При цьому, в позасудовому порядку позивачка позбавлена можливості успадкувати майно, а відповідач позовні вимоги визнав та не заперечує щодо задоволення позову, суд, з урахуванням вищевказаних вимог, приходить до висновку, що за ОСОБА_1 слід визнати право власності на будинок АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку (літ.«А»), загальною площею 61,6 кв.м, житловою площею 43,2 кв.м; літньої кухні-сараю (літ.«Б»); підвалу (літ.«В»); вбиральні (літ.«Г»); споруджень № 1-3, І, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Керуючись ст.ст.4, 13,78, 81, 200, 259, 263-265, 315, 318 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на майно у порядку спадкування - задовольнити.

Встановити юридичний факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з січня 2010 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку (літ.«А»), загальною площею 61,6 кв.м, житловою площею 43,2 кв.м; літньої кухні-сараю (літ.«Б»); підвалу (літ.«В»); вбиральні (літ.«Г»); споруджень № 1-3, І, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал