Справа № 158/1964/24 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О. К.
Провадження № 22-ц/802/979/24 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Черняк О. В.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Доманської В. А. ,

представника третьої особи - Гордійчук Л. Д. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Олицька селищна рада, про встановлення факту утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Доманською Вікторією Анатолієвною, на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 06 серпня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, який обґрунтував тим, що він з відповідачкою ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 березня 2023 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 . Після розірвання шлюбу між ними відповідачка ОСОБА_4 з сім`єю не проживає, стосунки з сином підтримує несистематично, коштів на утримання сина не надає, не цікавиться його життям та місце свого фактичного проживання не повідомляє.

Він з сином зареєстровані та проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_4 не зареєстрована за зазначеною адресою, виїхала за кордон та перебуває в Німеччині тривалий час.

Позивач також зазначав, що встановлення факту утримання неповнолітньої дитини йому необхідне для отримання статусу одинокого батька, що породжує низку соціальних пільг, зокрема отримання соціальної допомоги, отримання соціальних гарантій встановлених статтями 56, 176, 177, частинами третьою - восьмою статті 179, статтями 181, 182, 182-1, 184, 185, 186 Кодексу законів про працю України, які поширюються також на батьків, які виховують дітей без матері. Також йому це потрібно для можливості застосування податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом «а» підпункту 169.1.3 пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України, згідно з яким одинокою матір`ю (батьком) вважаються особи, які на момент застосування роботодавцем зазначеної пільги, маючи дитину (дітей) віком до 18 років, не перебувають у шлюбі, зареєстрованому згідно із законом (пункт 5 Порядку подання документів для застосування податкової соціальної пільги). Відповідно до підпункту «а» підпункту 169.1.3 статті 169 Податкового кодексу України податкова соціальна пільга одинокій матері надається у розмірі, що дорівнює 150 % суми звичайної податкової соціальної пільги у розрахунку на кожну дитину віком до 18 років. Згідно з такою нормою граничний розмір доходу, що надає право на отримання податкової соціальної пільги (далі - ПСП) одному з батьків у випадку та в розмірі, передбачених підпунктом 169.1.2 ПКУ та підпунктами «а» і «б» підпункту 169.1.3 ПКУ, визначають як добуток граничного розміру доходу для застосування ПСП і відповідної кількості дітей. Згідно з положеннями українського законодавства одинокий батько має такі ж права та пільги як і одинока мати.

Позивач звертався до Відділу «Центр надання адміністративних послуг» Олицької селищної ради із заявою про надання соціальної допомоги у зв`язку з вихованням та утриманням неповнолітньої дитини, однак йому у призначенні цієї допомоги було відмовлено через відсутність в переліку послуг ЦНАП та через відсутність статусу одинокого батька.

Покликаючись на зазначені обставини, позивач просив суд встановити факт утримання та самостійного виховання малолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 06 серпня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Доманська В. А. подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Доманська В. А., представник третьої особи Гордійчук Л. Д. апеляційну скаргу підтримали, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, хоча у встановленому законом порядку була повідомлена про час і місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у її відсутності.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Доманської В. А. слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки сторона позивача не довела суду, що між позивачем і відповідачкою існує спір щодо утримання дитини і що відповідачка оспорює факт утримання та виховання малолітнього сина ОСОБА_5 позивачем, що вона ухиляється від утримання своєї дитини, а також не надано доказів, що позивач вживав заходів для зобов`язання матері надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 29 березня 2023 року (а. с. 11-12).

У них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 (а. с. 13).

Позивач ОСОБА_1 та його малолітній син ОСОБА_5 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом № 154 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 08 травня 2024 року (а. с. 14).

Відповідачка ОСОБА_4 проживає у Федеративній Республіці Німеччина, що підтверджується посвідкою на проживання № НОМЕР_1 від 04 березня 2024 року. Зазначене підтверджується страхувальним полісом життя та здоров`я № 103411401, який виданий ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 15).

В акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 від 18 лютого 2024 року комісією зазначено, що після проведеного обстеження умов проживання дитини можна зробити висновок, що умови проживання відповідають всім необхідним вимогам та стандартам безпеки, комфорту та благополуччя для дитини. Не виявлено ніяких проблем або недоліків, які б могли негативно вплинути на її здоров`я та розвиток (а. с. 16, 17).

Рішенням Виконавчого комітету Олицької селищної ради Волинської області від 28 вересня 2023 року № 62 визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з його батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 18).

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 влаштований в Олицький заклад дошкільної освіти ясла-садок «Сонечко», що підтверджується довідкою Олицького закладу дошкільної освіти ясла-садок «Сонечко» Олицької селищної ради від 15 лютого 2024 року за вихідним № 02. Також в довідці зазначено, що позивач ОСОБА_1 щоденно приводить та забирає сина з дитячого закладу, дитина завжди охайна та чиста. ОСОБА_1 приймає активну участь у житті закладу і групи, відвідує батьківські збори, свята та розваги, цікавиться навчанням та поведінкою свого сина, виконує рекомендації вихователя, дитина забезпечена всім необхідним для навчання та розвитку в закладі дошкільної освіти. Матір ОСОБА_6 участі у вихованні дитини не приймає (а. с. 19).

ОСОБА_1 заключив декларацію з сімейним лікарем щодо сина ОСОБА_5 в закладі «Олицька амбулаторія загальної практики-сімейної медицини» Комунального закладу «Ківерцівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», що підтверджується довідкою «Олицької амбулаторії загальної практики-сімейної медицини» Комунального закладу «Ківерцівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 07 травня 2024 року за вихідним № 514. Також в довідці зазначено, що ОСОБА_1 дійсно самостійно дбає про регулярні медичні огляди і відвідування спеціалістів за необхідності, забезпечуючи повноцінний медичний догляд та профілактичні заходи для свого сина (а. с. 20).

В довідці, яка видана ФОП ОСОБА_7 від 08 травня 2024 року за вихідним № 08/05, зазначено, що ОСОБА_1 періодично порушує (не дотримується) робочого графіку на підприємстві фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 (а. с. 21).

30 травня 2024 року Відділом «Центр надання адміністративних послуг» Олицької селищної ради відмовлено ОСОБА_1 у призначенні соціальної допомоги у зв`язку з вихованням та утриманням неповнолітньої дитини через відсутність даної допомоги в переліку послуг ЦНАП та через відсутність статусу одинокого батька (а. с. 23).

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просить встановити факт самостійного виховання неповнолітньої дитини. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною 1 статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин 1-4 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

В частині 4 статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки у СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною 1 статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Частиною 1 статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин 3, 4 статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У справі, яка переглядається, позивач просить установити факт самостійного виховання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

Так, у статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

ОСОБА_1 просив встановити в порядку позовного провадження факт самостійного виховання ним дитини, хоча для підтвердження самостійного виховання ним дитини необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 12-132цс23).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту утримання неповнолітньої дитини, оскільки для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері дитини обмежується або припиняється.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Доманською Вікторією Анатолієвною, залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 06 серпня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді