ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача - Никифоряка Л.П.,

суддів - Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання - Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , третя особа - Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2024року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , третя особа - Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

Позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що вони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з березня 2022року був призваний до лав Збройних Сил України, проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби їх син брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. 14 листопада 2022року ОСОБА_5 зник безвісті поблизу міста Бахмут Донецької області. Зазначали, що члени родини військовослужбовців, які зникли безвісти за особливих обставин або полонених мають право отримувати додаткову винагороду в розмірі 100 000,00грн за весь час перебування в полоні або за весь час поки не буде змінено статус зниклого на інший статус. Позивачі вказували, що зверталися для отримання грошової винагороди до ВЧ НОМЕР_1 , проте їм було відмовлено, оскільки для цього необхідно довести факт перебування на утриманні військовослужбовця. Їх син до 20 квітня 2018року перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , від шлюбу мають доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу їх син проживав разом з ними і повністю утримував своїх батьків. Обоє позивачів мають тяжкі захворювання, їх пенсії не вистачало на лікування, тому ОСОБА_5 фактично повністю утримував своїх батьків. Заробітна плата сина позивачів була основним та постійним засобом існування сім`ї.

Ураховуючи викладене, позивачі виклали вимогу про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебували на утриманні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2024року позов задоволено.

Встановлено факт, що має юридичне значення, про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебували на утриманні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклала вимогу про скасування рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що згідно чинного законодавства особами, які перебувають на утриманні військовослужбовців грошове забезпечення виплачується за таких обставин: військовослужбовець не перебуває у шлюбі; у військовослужбовця немає дітей. У сина позивачів - ОСОБА_5 є неповнолітня дочка, а тому факт, який просять встановити позивачі не має юридичного значення, адже навіть при встановленні факту перебування на утриманні, не виникне право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця. Крім того, факт перебування на утриманні не підтверджено належними та допустимими доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивачі заперечили проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просили її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення та отримання документів в електронному суді.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.14).

Місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою без реєстрації проживає позивачка ОСОБА_1 . Вказані обставини підтверджуються довідкою про зареєстрованих осіб та актом про фактичне місце проживання.

ОСОБА_5 у період з 17 березня 2022року по 18 квітня 2022року, з 18 липня 2022року по 14 листопада 2022року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується довідкою від 29 грудня 2022року.

14 листопада 2022року син позивачів ОСОБА_5 , призваний на військову службу за призовом по мобілізації 01 березня 2022року, під час ведення бойових дій безвісті зник поблизу міста Бахмут Донецької області (а.с.31,32).

25 жовтня 2023року позивачі звернулися до командира ВЧ НОМЕР_1 із заявами, у яких просили виплачувати їм належне їх сину ОСОБА_5 грошове забезпечення та додаткову винагороду в розмірі 100 000,00грн (а.с.38-39).

Листами командира ВЧ НОМЕР_1 від 23 листопада 2023року позивачам повідомлено, що грошове забезпечення виплачується особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей (а.с.41,42).

Син позивачів ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_3 , який було розірвано рішенням суду від 20 квітня 2018року у справі № 183/6716/17. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка ОСОБА_1 , 1947 року народження, є інвалідом третьої групи з 27 листопада 2002року безстроково (а.с.20). ОСОБА_1 має ряд захворювань, систематично проходить стаціонарне лікування з 13 квітня 2022року по 26 квітня 2022року, з 17 жовтня 2023року по 26 жовтня 2023року, з 04 січня 2023року по 12 січня 2023року, з 19 квітня 2021року по 26 квітня 2021року (а.с.24, 25, 26, 27, 30).

Позивач ОСОБА_2 , 1940 року народження, страждає на онкологічне захворювання (а.с.29), систематично проходить тривале лікування з 04 лютого 2020року по 25 лютого 2020року, з 15 жовтня 2020року по 26 жовтня 2020року, з 01 січня 2024року по 04 січня 2024року (а.с.22, 23, 25, 28, 33, 34-37).

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що добре знають родину позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Разом з ними після розлучення з відповідачкою проживав їх син ОСОБА_10 , якого на початку повномасштабного вторгнення рф призвали до лав ЗСУ. Син позивачів допомагав своїм батькам, дбав про лікування хворого батька, возив його до лікарні.

Також судом встановлено, що ОСОБА_5 належала платіжна картка АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , яку він передав своїм батькам - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Станом на момент розгляду справи зазначена картка перебуває у позивачів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності факту перебування позивачів на утриманні їх сина - ОСОБА_5 .

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Встановивши, що факт перебування позивачів на утриманні свого сина ОСОБА_5 є доведеним, врахувавши характер і тяжкість захворювань позивачів, необхідність постійного догляду за ними та дороговартісного лікування, розмір їх доходів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що визнання факту перебування позивачів на утриманні ОСОБА_5 не призводить до ефективного захисту їх прав, оскільки утриманці військовослужбовця мають право на виплати лише за відсутності дружини та дітей, а суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, - суд апеляційної інстанції не приймає до уваги як безпідставні.

Відповідно до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Згідно пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016року № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Таким чином, з огляду на наведені положення законодавства, право на отримання грошового забезпечення мають також особи, які перебувають на утриманні військовослужбовця.

Тобто, застосування законодавцем у пункті 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» словосполучення «а також» стосується інших членів сім`ї та осіб, які перебувають на його утриманні.

Застосування між частинами речення щодо виплати грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців слова «також» за Академічним тлумачним словником вживається за значенням «так само, таким же чином», що уживається для приєднання однорідних членів речення або цілих речень у значенні: крім того, разом з тим. Таким чином, словесний аналіз цього пункту доводить, що особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців, так само рівними частками отримують грошове забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця.

Встановлені у цій справі обставини та надані цьому докази, беззаперечно підтверджують факт перебування позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на утриманні їх сина - ОСОБА_5 .

Аргументи апеляційної скарги про те, що позивачами не доведено факту перебування на повному утримання їх сина, а суд першої інстанції не проаналізував розмір доходів ОСОБА_5 з загальними доходами позивачів за однаковий період часу, а саме починаючи з 2018року, оскільки саме з цього часу позивачі вказували про те, що перебували на повному утриманні сина, - є безпідставними та не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу, що поняття «утримання» включає в себе не тільки надання грошових коштів, а й участь в інших витратах, зокрема, утримання житла, його ремонт, піклування дітей про своїх літніх батьків, допомога у їх лікуванні, перевезенні до лікарні та на відпочинок тощо.

Фактично доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Разом з тим, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2024року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 грудня 2024року.

Судді: