Провадження № 2/201/3801/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

04 грудня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

за участю представника позивача адвоката Яцишина О.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних збитків та три проценти річних від простроченої суми заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

16.08.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних збитків та три проценти річних від простроченої суми заборгованості (а.с. 1 - 1).

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2012 по справі № 412/8528/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 здійснено поділ спільного майна подружжя. Визнано, що квартира АДРЕСА_1 та автомобіль «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , легковий універсал-в, належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині, відповідно.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 цієї квартири та автомобіля в розмірі 286050,00 грн., залишивши квартиру та автомобіль в цілому у власності ОСОБА_2 .

Рішення суду не виконується ОСОБА_2 з 2012 року.

Про рішення та необхідність його виконання ОСОБА_2 був обізнаний, оскільки його оголошено судом у його присутності у судовому засіданні 26.07.2012, в судовому засідання останній не заперечував про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 286050,00 грн., погодився на присудження компенсації, що зафіксовано у журналі судового засідання, апеляційну скаргу не подавав.

Натепер рішення знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Міністерства юстиції України Лисенка Ю.О. (виконавче провадження № 75566273), примусово стягнуто грошові кошти з банківського рахунку ОСОБА_2 у сумі лише 1133,63 грн. Добровільно рішення не виконується з 2012 року.

Розраховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України від суми, яка не стягнута на користь позивачки 28916,37 грн. (з урахуванням примусового стягнення 1 133,63 грн.) інфляційні втрати за період з період 08.08.2012 по 10.07.2024 становлять 915197,81 грн., та 3 (три) проценти річних за розрахунковий період 08.08.2012 по 06.08.2024 102952,04 грн.

Станом на дату подання даного позову вимога є не виконаною, рішення суду не виконане, заборгованість не сплачена.

На підставі викладеного, просила стягнути з ОСОБА_2 інфляційні збитки, заподіяні простроченням виконання грошового зобов`язання у сумі 915197,81 грн. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 102952, 04 грн., а всього 1018149,85 грн.

Заяви учасників процесу по суті справи.

Відповідач позовні вимоги не визнав. 03.10.2024 представник відповідача адвокат Мороз К.Т. надав відзив на позовну заяву (а.с. 58-63), у якому вказав, що між сторонами після розгляду справи № 412/8528/2012 була домовленість про те, що ОСОБА_2 в рахунок грошової компенсації призначеного судом по рішенню про поділ спільного майна подружжя, повинен подарувати квартиру своєму синові ОСОБА_3 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

27.08.2012 квартира ОСОБА_2 подарована ОСОБА_3 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_1 було відомо про рішення суду і цю домовленість, оскільки в своїх листах до ОСОБА_2 вона просила знятися з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 та натякає на розірвання домовленості.

ОСОБА_1 не отримувала виконавчий лист та не пред`являла його, оскільки ОСОБА_4 добровільно виконав рішення суду за домовленістю та після укладення договору дарування ОСОБА_1 написала розписку про те, що претензій за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська справа № 412/ 8528/2012 не має, свідком чого був ОСОБА_5 . На виконання домовленостей подарунок квартири буде вважатися виконанням рішенням суду, були відповідні розписки ОСОБА_1 , однак за спливом 12 років, ці розписки не збереглися.

Повідомив, що 08.04.2024 ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2012.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30.04.2024 відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 24.06.2024 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30.04.2024 про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2024 заяву ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цій цивільній - залишено без задоволення.

11.07.2024 судом виданий виконавчий лист № 412/8528/2012, в якому зазначено, що рішення набрало законної сили 30.04.2024, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 30.04.2027.

17.07.2024 постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. відкрито виконавче провадження за даним виконавчим листом ВП 75566273.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2012 набрало законної сили 07.08.2012, тому з цієї дати слід відраховувати строк пред`явлення виконавчого листа до виконання. Строк пред`явлення виконання виконавчого листа до виконання мав обраховуватися з 08.08.2012 до 08.08.2013.

Звернення до суду апеляційної інстанції через 12 років, за результатом якого було відмовлено у відкритті провадження через пропущення строків не може змінити дату набрання рішення законної сили, оскільки в редакції чинній на той момент набрання рішенням законної сили визначалося по іншому та фактично розгляду справи апеляційним судом не відбулося, оскільки не було відкрито провадження, та тим паче зверненням до суду апеляційної інстанції з апеляційної скаргою не можливо поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання чи встановити новий строк, оскільки це суперечить діючому законодавству та принципам справедливості та рівності сторін.

Навівши положень закону про строки давності, представник відповідача вказав, що права позивачки не порушувались, оскільки відповідачем за попередньою домовленістю з позивачем рішення виконано. Вважав, що положення ст. 625 ЦК України можуть застосовуватися до прострочення виконання боржником підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання не з дати набрання чинності рішенням суду, а з наступного дня після пред`явлення до виконання виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення. Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні збитки та 3% річних, враховуючи суму присуджену судом у 2012 році, що призведе до подвійного стягнення та незаконного збагачення.

За рішенням суду у відповідача взагалі не виникло грошового зобов`язання перед позивачем, оскільки рішенням присуджено компенсацію за вартість 1/2 частки від спільного майна подружжя, тому до даних правовідносин не може бути застосовано положення ст. 625 ЦК України, оскільки правовідносинами у сфері сімейного законодавства та не випливають з договірних або деліктних зобов`язань.

Крім того, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачка 10.10.2024 надала відповідь на відзив (а.с. 75 - 79), у якій не погодилася із доводами відповідача про виконання судового рішення шляхом дарування квартири синові, оскільки має місце підтвердження виникнення грошового зобов`язання на підставі судового рішення, яке до цього часу не виконане. Пункт 18. Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не застосовуються до спірних правовідносин. Просила позовні вимоги задовольнити.

Рух справи.

Ухвалою судді Наумової О.С. від 21.08.2024 відкрите провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 47).

Підготовче засідання у справі закрите 15.10.2024 (а.с. 109 105).

Ухвалою суду від 15.10.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів (а.с. 114 112).

Ухвалою суду від 15.10.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі - до набрання законної сили рішенням Дніпровського апеляційного суду у справі № 214/8528/2012 (провадження № 22-ц/803/10273/24) за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2024 року. (а.с. 107 109).

Представник позивачки - адвокат Яцишин О.Й. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Мороз К.Т. в судові засідання жодного разу не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи кожного разу був повідомлений належним чином. 03.12.2024 (напередодні судового засідання) направив на електронну адресу суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Відхиляючи цю заяву, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 189 ЦПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Ухвалою суду від 21.08.2024 відкрито провадження у справі та справу призначено у підготовче засідання на 18.09.2024.

17.09.2024 (напередодні судового засідання) від представника відповідача адвоката Мороза К.Т. надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, яке було судом задоволене та підготовче засідання було відкладене на 15.10.2024 (а.с. 52 - 56).

14.10.2024 (у день судового засідання) від представника відповідача на електронну адресу суду знову надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. При цьому, відповідачем заявлене клопотання про зупинення провадження, про витребування доказів, які судом були розглянуті та закрите підготовче засідання (а.с. 86 88, 103 112).

03.12.2024 (напередодні судового засідання) представником відповідача знову направлене на електронну адресу суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні (а.с. 113).

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

З урахуванням викладеного, з огляду на наявність у матеріалах справи заяв по суті сторін, суд вважав за доцільне продовжити розгляд справи із метою дотримання розумних строків.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Перевірено за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2012 по справі № 412/8528/2012, яке набрало законної сили 07.08.2012, визнано, що квартира АДРЕСА_1 та автомобіль Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , легковий універсал в, належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині, відповідно.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , грошову компенсацію вартості 1/2 квартири АДРЕСА_1 та 1/2 автомобіля Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , легковий універсал в у розмірі 286050 грн. залишивши квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , легковий універсал в в цілому у власності ОСОБА_2 .

04.04.2024 ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30.04.2024 їй відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

24.06.2024 ухвалою Верховного Суду ОСОБА_1 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

31.05.2024 ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки лише в березні 2024 року вона дізналася про винесене рішення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2024 заяву ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення залишено без задоволення.

Суд зазначив що ні нормами ЦПК України, ні нормами Закону України «Про виконавче провадження» не передбачена видача виконавчого листа на виконання рішення суду на підставі ухвали суду. Окрім того, судом роз`яснено заявнику її право на звернення з заявою до канцелярії суду про видачу виконавчого листа для пред`явлення його до виконання. Що й було зроблено останньою 08.07.2024.

12.07.2024 представником ОСОБА_1 отримано виконавчий лист виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 11.07.2024.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.09.2024 заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа № 412/8528/2012 виданого 11.07.2024 таким що не підлягає виконанню - залишено без задоволення.

Наразі вказана ухвала оскаржується ОСОБА_2 в апеляційному порядку.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Міністерства юстиції України Лисенка Ю.О. від 17.07.2024 відкрите виконавче провадження № 75566273 з примусового виконання рішення, стягнуто грошові кошти з банківського рахунку ОСОБА_2 у сумі 1133,63 грн. (а.с. 23 24).

За розрахунком позивача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України від суми, яка не стягнута на користь позивачки 28916,37 грн. (з урахуванням примусового стягнення 1 133,63 грн.), інфляційні втрати за період з період 08.08.2012 по 10.07.2024 становлять 915197,81 грн., 3 (три) проценти річних за розрахунковий період 08.08.2012 по 06.08.2024 102952,04 грн. (а.с. 2 6).

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524,533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та втриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. -

При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.

Також згідно у висновків Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у постановах № 6-1946цс15, від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, вказано, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Відповідач не навів заперечень щодо розрахунку 3 % річних та інфляційний витрат.

Су не приймає доводи відповідача про те, що на виконання рішення суду він подарував у серпні 2012 року синові квартиру, про що сторони попередньо домовилися, оскільки факт виконання рішення не може бути підтверджений договором дарування, відносини, що випливають з договору дарування регулюються іншими нормами матеріального права, аніж норми процесуального права, якими врегульований порядок виконання судового рішення. Сторони не зазначали про укладення мирової угоди на стадії виконання рішення у виконавчому провадженні. Також сторони не зверталися до суду із заявами про зміну способу чи порядку виконання судового рішення. Відтак доводи відповідача не узгоджуються із фактичними обставинами справи.

Закон, як було вказано, не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження, а тому суд відхилив клопотання відповідача про зупинення провадження у справі у зв`язку із оскарженням ухвали суду про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Подвійне стягнення у даному випадку неможливе, оскільки у виконавчому провадженні стягуватимуться грошові кошти, присуджені судовим рішенням, а у цій справі предметом спору є 3 % річних та інфляційні витрати, нараховані на цю суму грошових коштів.

Також суд відхиляє твердження відповідача про застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні оскільки це положення засовуються до кредитних правовідносин.

Розподіл судових витрат.

Щодо судового збору.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, та відстроченням позивачці судового збору до ухвалення судового рішення, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 10181,49 грн. (1 відсоток ціни позову).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних збитків та три проценти річних від простроченої суми заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) інфляційні збитки, заподіяні простроченням виконання грошового зобов`язання у сумі 915197,81 грн. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 102952,04 грн., а всього 1018149,85 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір в розмірі 10181,49 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 12 грудня 2024 року.

Суддя Наумова О.С.