Провадження № 2/752/2760/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді - Машкевич К.В., за участю секретаря - Тертій К.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 170 240, 96 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей: доньки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 .

Посилається в позові на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2018 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей: доньки ОСОБА_3 та сина Платона в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку( доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 січня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

На підставі вказаного рішення суду 12 березня 2018 року був виданий виконавчий лист.

На даний час виконавче провадження перебуває у Оболонському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва.

Станом на день її звернення до суду відповідач продовжує ухилятися від виконання рішення суду.

Відповідно до довідки державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби від 06 грудня 2023 року заборгованість відповідача по аліментах з січня 2023 року до листопада 2023 року становить 170 240, 96 грн.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов та стягнути з відповідача пеню в розмірі заборгованості по аліментах у зазанчений період часу.

Позов був зареєстрований судом 11 грудня 2023 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 16 січня 2024 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України відповідчу був наданий строк для подання відзиву на позов.

12 червня 2024 року представник відповідча подав відзив на позов, яким проти позову заперечує.

Посилається на те, що відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 відповідач з 14 грудня 2022 року і до цього часу перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації.

У довідці про доходи №271 від 24 травня 2024 року зазначено, що за період часу з 14 грудня 2022 року і до 30 квітня 2024 року з відповідача здійснювалося утримання аліментів, а саме з липня 2023 року по квітень 2024 року здійснювалися відрахування, які не зазначені в розрахунку заборгованості, наданому позивачкою.

Крім того, відповідно до довідки Оболонського ВДВС станом на 01 травня 2024 року заборгованіть становить 185 758,18 грн., з яких за зазначений позивачкою період - з січня по листопад 2023 року ромір аліментів, який підлягав сплаті, становив 87 662, 58 грн., сплачені відповідачем аліменти у розмірі 26 777,04 грн., відповідно заборгованість становить 60 885, 54 грн.

Зазначила також, що стягнення пені можливе у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Посилаючись на постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, зазначає, що поняття вини в СК України не розкривається, а тому мають застосовуватися норми ЦК України.

26 березня 2022 року відповідач уклав контракт добровольця територіальної оборони строком на три роки.

За умовами такого контракту заробітної плати та виплати інших коштів не передбачено і не здійснювалося.

З 14 грудня 2022 року відповідач перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації.

Будучи в зоні бойових дій, де відсутній інтернет та будь-які банківські відділення, відповідч не на мав можливості сплачувати аліменти до направлення державним виконавцем до в/ч НОМЕР_1 відповідної постанови.

З урахуванням цього вважає, що вини відповідача в виникненні заборгованості по аліментах немає, оскільки його основним завданням було і є боронити країну, що виключає правові підстави для нарахування пені.

Просить у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом ч.9 ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частиною 2 ст.141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2018 року з відповідача стягнуті аліменти на утримання дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку( доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 січня 2018року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду знаходиться на виконанні в Оболонському відділі державної виконавчої служби м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ).

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст.ст.180-182 СК України, стягнення заборгованості по аліментах врегульовано ст.ст.194-197 СК України та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

З точки зору закону аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно зі ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч.1 ст. 546 ЦК України неустойкою забезпечується виконання зобов`язання.

В п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованості утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасної виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст.196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Стягнення пені, передбаченої абз.1 ч.1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається.

У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства.

Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні.

Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абз.1 с.1 ст.196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

З довідки в/ч НОМЕР_1 вбачається, що відповідач з 14 грудня 2022 року і до цього часу перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України.

В період з 01 листопада 2022 року до 10 лютого 2023 року і з 18 серпня 2023 року примає участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Росії проти України.

З довідки про доходи від 24 травня 2024 року вбачається, що з грудня 2022 року, тобто за місцем служби, йому нараховуються грошові виплати, аліменти утримуються з липня 2023 року.

Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що розмір аліментів до сплати державним виконавцем нараховувався виходячи з розміру середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

З цього ж розміру була розрахована сума заборгованості по аліментах.

Відповідно до ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У пункті 4 розділу 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, визначено, що розрахунок заборгованості обчислюється на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Тобто, керуючись цим переліком та ч.ч. 1 та 2 ст. 195 СК України, державний виконавець здійснює обчислення заборгованості за аліментами виходячи з фактичного заробітку (доходу) платника аліментів, або ж виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Офіційна середня заробітна плата за кожен рік по кожній області, а також по м. Києву, публікується на сайті Державного комітету статистики України.

Вказані органи надають дані щодо розміру середньої заробітної плати для конкретної місцевості на вимогу державного виконавця, який керується отриманими даними при визначенні того, яка сума аліментів з непрацюючого підлягає оплаті з урахуванням заборгованості.

В той же час, відповідно до інформації Держстату, у м. Києві середній розмір заробітної плати на середину грудня 2023 року становив 14,1 тис.грн.

В свою чергу, розмір середньої заробітної плати, з якого нараховувалися аліменти до сплати, в розрахунку зазначено інший - 20 8237, 75 грн.

Крім того, з квітня до листопада 2023 року заборгованість відповідачу нараховувалася виходячи з суми 56 026, 19 грн.

Джерело походження вказаних сум в графі 2 Розрахунку невідоме та не обгрунтоване.

Дані суми не відповідают ні інформації Держстату про середній розмір заробітної плати в м.Києві, ні розміру грошового утримання відповідача, зазначеному в довідці в/ч НОМЕР_1 .

Суд також враховує, що відповідач перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у в/ч НОМЕР_1 Національої гвардії України з грудня 2022 року, отримує грошове утримання.

Таким чином, заборгованість по аліментах державним виконавцем у цей період часу не могла нараховуватися виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, тобто як для непрацюючої особи.

Вказаною інформацією державний виконавець володів, оскільки аліменти з суми отриманого відповідачем грошового утримання з липня 2023 року стягувалися за місцем служби на підставі постанови державного виконавця.

Не дивлячись на це, при складанні довідки про заборгованість вказана інформація врахована не була, перерахунок заборгованості також здійснений не був.

Крім того, представник відповідача в відзиві зазначає та долучає до відзиву розрахунок заборгованості станом на 01 лютого 2023 року, а також докази сплати аліментів за минулі роки, що протягом січня 2018 - травня 2019 року відповідачем сплачено 64 881, 00 грн. аліментів, а протягом червня 2019 - лютого 2023 року - 85 281, 00 грн.

В розрахунку заборгованості, складеному державним виконавцем станом на 01 лютого 2023 року, така інформація відсутня.

Крім того, в розрахунку не зазначена і інформація про стягнуті з відповідача аліменти з липня до листопада 2023 року.

Суд також враховує, що розрахунок заборгованості, долучений до позову, суперечить розрахунку цього ж державного виконавця, складеному станом на 01 травня 2024 року за періоди, якими охоплюються вимоги позивачки.

Так, з даного розрахунку вбачається, що за період часу з січня до листопада 2023 року нараховано аліментів до сплати в розмірі 87 662, 58 грн., утримано з доходу відповідача а цей період 26 774, 04 грн., а з січня до червня 2023 року аліменти відповідачем не сплачувалися та не утримувалися бухгалтерією.

Тобто, заборгованість за період часу з січня до листопада 2023 року становить 60 885, 54 грн.

Таким чином, суд вважає, що саме вказана сума та саме розрахунок заборгованості станом на 01 травня 2024 року має враховуватися при виначенні суми пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Суд вважає, що за період часу з січня до червня 2023 року пеня має нараховуватися на всю суму заборгованості, а з липня до листопада 2023 року на різницю від нарахованої до утриманої суми.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року в справі № 572/1762/15ц, роз`яснено, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на дітей становить:

-січень 2023 року - нарахована сума аліментів 2 833,00 грн. х пеня (1%) х 334 дні = 9 462, 22 грн. неустойки (пені);

-лютий 2023 року - нарахована сума аліментів 5 190, 95грн. х пеня (1%) х 306 днів = 15 884, 37 грн.;

-березень 2023 року - нарахована сума аліментів 8 429, 21 грн. х пеня (1%) х 275 днів = 23 180, 33 грн.;

-квітень 2023 року - нарахована сума аліментів 8 850, 71 грн. х пеня (1%) х 245 днів = 21 684, 24 грн.;

-травень 2023 року - нарахована сума аліментів 8 892. 91 грн. х пеня (1%) х 214 днів = 19 030, 83 грн.;

-червень 2023 року - - нарахована сума аліментів 8 892. 91 грн. х пеня (1%) х 183 дні= 16 274, 03 грн.;

-липень 2023 року - нарахована сума аліментів 8 892. 91 грн., утримано 5 335, 74 грн., заборгованість 3 557. 17 грн. х пеня (1%) х 153 дні = 5 136, 47 грн.

- серпень 2023 року - нарахована сума аліментів 8 892. 91 грн., утримано 5 335, 74 грн., заборгованість 3 557. 17 грн. х пеня (1%) х 122 дні = 6 779, 75 грн.;

-вересень 2023 року - нарахована сума аліментів 8 892. 91 грн., утримано 5 335, 74 грн., заборгованість 3 557. 17 грн. х пеня (1%) х 91 день = 3237, 02 грн.;

-жовтень 2023 року - нарахована сума аліментів 8 892. 91 грн., утримано 5 369, 82грн., заборгованість 3 523, 09 грн. х пеня (1%) х 61 день = 2149, 08 грн.;

-листопад 2023 року - нарахована сума аліментів 9 001, 25 грн., утримано 5 400, 00 грн., заборгованість 3 601, 25 грн. х пеня (1%) х 30 днів = 1080, 36 грн.

Таким чином за вказаною методикою розрахунку розмір пені становить 123 898, 70 грн.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 19 січня 2022 року в справі справа № 711/679/21, розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

З урахуванням цього, з урахуванням п.1 ч.1 ст.196 СК України, розмір пені до стягнення має становити не більше самої суми заборгованості станом на місяць проведень її нарахування, тобто 60 885, 54 грн.

Однак, при вирішенні суми пені до стягнення суд враховує наступне.

За змістом ст. 196 СК України відповідальність у вигляді пені можлива лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Сімейне законодавство містить презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постановах від 20 липня 2020 року в справі № 362/4462/16 та від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21.

Представник відповідача, посилаючись на відсутність вини відповідача в виникненні заборгованості у цей період часу, посилається на його перебування на фронті у зоні бойових дій, де можливість вживати заходи для сплати аліментів обмежені або взагалі відсутні.

Вказані обставини підтверджуються наданою в/ч НОМЕР_1 довідкою.

В той же час суд враховує, що відповідно до ст. 187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

Тобто, відповідач, отримуючи грошове утримання, будучи обізнаним про свій обов`язок утримувати дітей, мав можливість скористатися даною нормою закону та подати відповідно заяву чи рапорт на утримання аліментів з його доходу.

З урахуванням цього суд вважає, що відсутність у нього особисто можливості перераховувати аліменти не звільняє його від відповідальності за їх несплату в період часу з січня до червня 2023 року.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що аліменти з відповідача утримувалися з липня до листопада 2023 року на підставі вимоги державного виконавця.

З урахуванням цього суд вважає, що заборгованість за цей період часу вигляді недоплати виникла не з вини відповідача, а тому в цій частині суд вважає обґрунтованими твердження представника відповідача про відсутність його вини в виникненні заборгованості в цей період часу.

З урахуванням цього суд вважає, що відповідальність у вигляді пені відповідач має нести лише за період часу з січня до червня 2023 року, яка становить 105 516, 02 грн.

Я заначено в вище приведеній постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається.

У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В постанові Верховного Суду від 02 листопада 2022 року в справі № 910/14591/21 зазначено, що неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило ч.3 ст. 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Це відповідає постановам Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 у справі № 199/3152/20 з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18 та від 28 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц.

Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин.

Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки, суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені.

Це відповідає усталеній судовій практиці, викладеній у тому числі в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18.

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Це також відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 04 червня 2019 року в справі № 904/3551/18.

З урахуванням приведеного вище, приведених представником відповідача обґрунтувань, відсутності в СК України норми про можливість звільнення боржника від відповідальності платника аліментів, суд приходить до висновку про зменшення розміру пені до стягнення.

В той же час, не заперечуючи права позивачки, як матері дітей, на стягнення пені, суд у той же час враховує період, за який вона утворилася.

Суд також враховує, що відповідач, як боржник, не дивлячись на взаємовідносини сторін, як батьків дітей, з першого дня повномасштабного вторгнення Росії на територію України, став на захист Батьківщини та своїх дітей.

З точки зору закону військова служба - це обов`язок, як і батьківська відповідальність, яку взяти на себе в сучасних реаліях здатний не кожний батько.

З урахуванням приведеного вище, відсутності у суду права на звільнення боржника від сплати пені за невиконання обов`язку по сплаті аліментів, період, за який вона утворилася та обставини її утворення, участь відповідача одночасно як боржника і батька дітей, у захисті країни, суд приходить до висновку про зменшення розміру пені до стянення з відповідача в розмірі її 5%, а саме 5 275,80 грн.

Керуючись ст.ст. 180, 184, 196 Сімейного кодексу України, ст. ст. 546, 549 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на корсить ОСОБА_1 5 275, 80 грн. пені.

В решті позову відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.В.Машкевич