КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року місто Київ

справа №2-3369/10

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 09 вересня 2024 року про залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду, постановлену під головуванням судді Єросової І.Ю., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2010 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений 17 квітня 1999 року між нею та ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2010 року №2-3369 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 17 квітня 1999 року відділом РАГС Ленінградського РУЮ м.Києва розірвано.

09 липня 2024 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив:

поновити строк на оскарження заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2010 року;

скасувати заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2010 року, призначивши справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Заяву мотивував тим, що він участі у судовому засіданні не приймав, оскільки не був проінформований про відкриття провадження у даній справі, у зв'язку із чим він не мав змоги подати відзив.

Вказував, що увесь час з моменту реєстрації шлюбу він та ОСОБА_3 проживають разом, ведуть спільне господарство та мають спільний бюджет.

Зазначав, що про оскаржуване рішення він дізнався тільки, коли позивач 04 липня 2024 року отримала повний текст заочного рішення від 28 вересня 2010 року.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 09 вересня 2024 року заяву ОСОБА_2 , яка представляє інтереси ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, залишено без розгляду, відмовлено у поновленні пропущеного процесуального строку.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування матеріального і порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції, заяву про перегляд заочного рішення задовольнити, скасувавши заочне рішення та призначивши справу до розгляду у суді першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що у даній справі є всі юридичні підстави для скасування ухвали, оскільки, суд не взяв до уваги, що відповідач не був повідомлений належним чином про провадження, відкрите судом за позовною заявою ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та ОСОБА_1 не міг скористатись своїм законним правом на захист своїх прав та інтересів, подавши до суду відповідний відзив або забезпечивши участь у судових засіданнях.

Вказувала, що у своїх письмових і усних поясненнях ОСОБА_3 неодноразово наголошувала, на тому, що не була обізнана ані про відкриття Святошинським районним судом м. Києва провадження за її заявою, ані про прийняття судом заочного рішення про розірвання їхнього із чоловіком шлюбу, оскільки не була впевнена, що суд отримав її позовну заяву.

Зазначала, що обидва учасника процесу (і позивач, і відповідач) наголошують, що увесь час від дати реєстрації шлюбу вони проживають разом, під одним дахом, ведуть спільне господарство та мають спільний сімейний бюджет, а існування заочного рішення стало для них повного несподіванкою.

Посилалася на те, що сторонам на праві сумісної приватної власності належить нерухоме майно, яке було придбане ними у шлюбі. Під час оформлення угоди купівлі-продажу нерухомого майна ними були надані, серед іншого, документи на підтвердження дійсної реєстрації їхнього шлюбу.

Вказувала, що у судовому засіданні 09 вересня 2024 року ОСОБА_3 повідомила суд про те, що вона, дійсно, звернулась у 2010 до Святошинського районного суду м. Києва із позовною заявою про розірвання шлюбу. Проте, причини, з яких вона так тоді вчинила наразі зазначити не може, оскільки сплинуло занадто багато часу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність позивача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2010 року №2-3369 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 17 квітня 1999 року відділом РАГС Ленінградського РУЮ м.Києва розірвано.

Згідно довідки архіву Святошинського районного суду міста Києва цивільна справа №2-3369/10 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу знищена на підставі акту про відбір до знищення цивільних справ за 2010 рік за індексом 2 від 01 січня 2024 року відповідно до наказу №153/од від 30 грудня 2022 року.

Звертаючись до суду з заявою про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2010 року, ОСОБА_1 посилався на те, що він не був проінформований про відкриття провадження у справі №2-3369/10, про оскаржуване рішення дізнався тільки, коли позивач 04 липня 2024 року отримала повний текст заочного рішення від 28 вересня 2010 року.

До заяви заявник додав копії: свідоцтва про одруження, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2010 року, пенсійних посвідчень ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відмовляючи у поновленні строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення та залишаючи заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено обставин, які б об'єктивно перешкоджали ОСОБА_1 звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення у визначений процесуальним законом строк та відповідно відсутні безумовні підстави для поновлення строку на звернення до суду з такою заявою.

Колегія суддівне в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів із метою забезпечення цивільних прав.

За змістом ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Заочним розглядом справи є специфічна процедура розгляду цивільної справи та її вирішення за відсутності відповідача.

Умовами проведення заочного розгляду справи відповідно до ст.224 ЦПК України у редакції чинній на час розгляду справи було: у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ст.228 ЦПК України в редакції, що діяла на час ухвалення заочного рішення суду, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Частинами 2-4 статті 284 ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року визначено, що заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції розглянув заяву відповідача ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2010 року та про його перегляд за відсутності матеріалів справи №2-3369/10, що не передбачено нормами ЦПК України.

Суд першої інстанції не врахував, що статтею 488 ЦПК України встановлено, що відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 489 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі, або за ініціативою суду.

Відновлення втраченого судового провадження здійснюється судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (статті 490 ЦПК України). Вчинення таких дій судами вищої інстанції під час здійснення перегляду судових рішень не передбачено.

Метою відновлення втраченого судового провадження може бути одержання завіреної копії судового рішення, виправлення описок та арифметичних помилок у судовому рішенні, апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, скасування заходів забезпечення позову, вирішення питань, пов'язаних із зверненням судового рішення до виконання тощо.

Під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд першої інстанції не вирішував питання про відновлення втраченого судового провадження й розглянув цю заяву лише на підставі самої заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення та доданих до неї відповідачем матеріалів, зокрема копії оскарженого заочного рішення.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відновлення втраченого судового провадження не відбулося, немає матеріалів справи, а тому не можливо належним чином оцінити доводи заяви ОСОБА_1 щодо поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2010 року та про його перегляд, оскільки в матеріалах справи має міститися достатньо даних і відомостей для об'єктивного і всебічного розгляду справи, а тому провадження підлягало відновленню.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача вказала, що сторона відповідача не зверталася до суду першої інстанції із заявою про відновлення втраченого судового провадження.

Таким чином, встановивши, що цивільна справа №2-3369/10 знищена, суд першої інстанції, з урахуванням вимог процесуального закону для розгляду заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2010 року та про його перегляд повинен був спочатку відновити втрачене судове провадження в цивільній справі №2-3369/10.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2010 року, тому ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 09 вересня 2024 року підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 09 вересня 2024 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2024 року.

Головуючий:

Судді: