П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 грудня 2024 року місто Київ

справа № 760/19660/22

провадження №22-ц/824/2150/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Чугуновим Михайлом Вікторовичем,

на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 3 серпня 2023 року, ухвалене у складі судді Букіної О.М.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 28 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір позики № 3731325, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало відповідачу кредит на загальну суму 6 806 грн., зі сплатою процентів та комісії, в обумовлені договором строки, та кінцевою датою погашення всієї заборгованості за договором позики 26 листопада 2020 року. У свою чергу, позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором.

14 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло право грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників. Відповідно до додатку №1 до договору факторингу № 14/06/21 - реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 в сумі 20 881,37 грн.

На виконання п. 1.3 договору факторингу № 14/06/21, на адресу відповідачки - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було направлено повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по договору позики та включення персональних даних до бази персональних даних.

У порушення умов договору відповідачка ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за договором позики №3731325 від 27 жовтня 2020 року у розмірі 20 881,37 грн., з яких: 6 806,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 14 075,37 грн. - заборгованість за відсотками.

Позивач просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором позики №3731325 від 27.10.2020 року у розмірі 20 881,37 грн. та судові витрати в розмірі 2 481 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 3 серпня 2023 року задоволені позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики №3731325 від 27 жовтня 2020 року у розмірі 20 881,37 грн., з яких: 6 806,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 14 075,37 грн. - заборгованість за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 2 481 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Чугунов М.В. просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вважає, що суд першої інстанції всупереч вимог ст. 95 ЦПК України взяв до уваги неналежно оформлені докази, надані позивачем, що призвело до незаконного задоволення позовних вимог. Копії документів, додані представником позивача на підтвердження позовних вимог, засвідчені факсіміле, всупереч встановленому законом порядку - без особистого підпису особи та дати засвідчення копії. Належний порядок посвідчення копій документів, які надаються як докази позивачем, визначено правовими висновками Верховного Суду у постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 916/2024/20.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження фактів надання попереднім кредитором грошових коштів відповідачці ОСОБА_1 .. Так, позивачем не надано жодних первинних документів (платіжних доручень, виписок по рахункам, меморіальних ордерів чи будь-яких інших належних та допустимих доказів) на підтвердження фактів перерахування кредитором ОСОБА_1 грошових коштів. Встановити реальність таких платежів , їх дату та розмір з наявних у матеріалах справи копій договорів неможливо.

Правовою підставою позову є саме надання відповідачу кредиту на умовах укладеного договору, за яким позивач як новий кредитор просить стягнути заборгованість, при цьому в той же час позивачем не доведено факту користування відповідачем кредитними коштами, а отже і укладення ним відповідного кредитного договору.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи та не дослідив належним чином положення п.4.4 договору позики № 373132, які пов`язують укладення договору з моменту перерахування суми позики. Таким чином суд, дійшов помилкового висновку про те, що договір позики є укладеним і у відповідача виникли боргові зобов`язання. Суд неправильно застосував положення ст.ст. 610,612,640,1046 та 1054 ЦК України.

Крім того вважає, що позивачем не доведено факт набуття права вимоги за спірним договором позики, оскільки ні копія договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, ні копія витягу з реєстру божників №5 до договору факторингу не містить підписів відповідних уповноважених осіб, а тому такі документи не можуть вважатися належними доказами переходу права вимоги за спірними договорами від кредитора до позивача.

Крім того, наданий ТОВ « Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суду текст договору позики не містить жодних положень, які б роз`ясняли відомості про порядок (технологію) їх укладення в електронній формі. У договорі не заначений чіткий порядок створення та накладення електронних підписів сторонами договору. Також позивачем суду не надано жодного внутрішнього положення кредиторів, які б дали змогу встановити логіку формування кредитором електронних підписів, які зазначаються у наведеному договорі. Відсутність у матеріалах справи наведеної інформації позбавляє можливості підтвердити справжність електронного підпису, який поставлений від імені ОСОБА_1 .. Також позивач не надав доказів реєстрації ОСОБА_1 в електронному кабінеті кредитора, докази надсилання одноразового ідентифікатора на зазначений позивачем номер телефону як номер ОСОБА_1 .. Докази приналежності зазначеного номеру телефону саме ОСОБА_1 теж відсутні.

Представник позивача ТОВ « Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Білич І.М., судді: Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року з Солом`янського районного суду м.Києва витребувані матеріали цивільної справи № 760/19660/22 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 2 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 2 жовтня 2023 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

У зв`язку з неможливістю суддею- доповідачем Білич І.М. продовжувати розгляд судової справи № 760/1960/22 (22-ц/824/15462/2023), розпорядженням Керівника апарату Київського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року №1382/06.1-01/23 призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Верланов С.М., судді: Невідома Т.О., Нежура В.А.

У зв`язку з настанням обставин, які унеможливлювали участь судді- доповідача Верланова С.М. у розгляді судової справи № 760/1960/22 (22-ц/824/2150/2024) більше чотирнадцять днів, розпорядженням Керівника апарату Київського апеляційного суду від 2 липня 2024 року №465/061-01/24 призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 2 липня 2024 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Шкоріна О.І., судді: Поливач Л.Д., Стрижеус А.М.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 27 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір позики № 3731325, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало відповідачу кредит на загальну суму 6 806 грн., зі сплатою процентів та комісії, в обумовлені договором строки, та кінцевою датою погашення всієї заборгованості за договором позики 26 листопада 2020 року. Умовами договору передбачено, що процентна ставка за понадстрокове користування позикою складає за день 2,6%. Орієнтовано річна процентна ставка 142,35%

Договір позики укладено в електронному вигляді шляхом підписання одноразовим електронним ідентифікатором надісланий на мобільний номер телефону. Перерахування коштів здійснюється на картковий рахунок вказаний позичальником.

14 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу № 14/06/21 відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло право грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників. Відповідно до додатку №1 до договору факторингу №14/06/21 відступлення права вимоги - реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 у сумі 20 881,37 грн.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників №5 до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 в сумі 20 881,37 грн., з яких: 6806 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 14 075,37 грн. сума заборгованості за процентами.

На вимогу п. 6 ч.3 ст. 175 ЦПК України, на виконання п. 1.3 договору факторингу відступлення права вимоги, на адресу відповідачки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було направлено повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних.

Відповідачка не виконала свого обов`язку та припинила повертати надану позику в строки, передбачені договором позики.

У порушення умов договору відповідачка ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за договором позики №3731325 від 27 жовтня 2020 року у розмірі 20 881,37 грн., з яких: 6 806 грн. - заборгованість за основним боргом; 14 075,37 грн. - заборгованість за відсотками.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем належним чином взяті на себе зобов`язання, які визначені договором позики, не виконуються, що є підставою для стягнення заборгованості. Позивач надав всі необхідні належні та допустимі докази, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Відповідачкою не надано доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

В силу ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.

Як зазначено в ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно- телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. б ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною 5 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Відповідно до змісту ч. 1ст. 638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Апелянт зазначає, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу отримання відповідачем кредитних коштів та їх розміру. На підтвердження надання відповідачу позики та кредитів позивач надає лише розрахунки заборгованості за відповідними договорами.

Однак, апеляційний суд не погоджується з таким твердженням враховуючи наступне.

За приписами п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною 1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України божник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як новий кредитор до якого на підставі договору факторингу перейшли майнові права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, який був підписаний останньою одноразовим електронним підписом, який було надіслано їй на її номер телефону, вказаний під час оформлення такої позики.

Ставлячи підпис під договором позики відповідачка таким чином підтвердила, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру позики, порядку її надання та повернення, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо.

Крім того, відповідачка своїм підписом підтвердила, що до моменту підписання договору вивчила договір позики та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання договору позики, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація).

Факт підписання відповідачкою ОСОБА_1 договору підтверджується наявністю електронного підпису одноразовим ідентифікатором (3hHWtSeOe9) під договором.

Встановивши, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачці ОСОБА_1 не належить, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості з відповідачки.

Щодо аргументів апелянта, що надані розрахунки не є первинними бухгалтерськими документами, які передбачені «Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 4 липня 2018 року №75», а отже не підтверджують факт передачі коштів, то з цього слід зазначити наступне.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових рахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

Оскільки, всі кошти за даними договорами надавались на особистий картковий рахунок вказаний відповідачем, то всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайором регулюються Законом України «Про платіжні послуги» та Постановою НБУ №164 від 29 липня 2022 року «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», відповідно до положень якого вбачається, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.

Крім того, Верховним Судом України в постанові від 24 лютого 2016 року за №6-50цс16 наголошується, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Тому, факт отримання апелянтом коштів підтверджено наявними матеріалами в справі.

Водночас, апелянт ставить під сумнів договори факторингу ,за якими право вимоги перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

З приводу цього слід зазначити, що ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки договір факторингу в судовому порядку оскаржений не був, то такий є чинними, а отже право вимоги за договором перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на законних підставах. Такий договір факторингу сторонами не розривався, тому підлягає до виконання і такий має правове значення для позивача в частині погашення заборгованості на користь нового кредитора.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» як таких, що узгоджуються з матеріалами справи та відповідають вимогам норм матеріального права.

Отже, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і на правильність їх не впливають.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Чугуновим Михайлом Вікторовичем, залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 3 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус