КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/3103/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 жовтня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Гончарука В.П. в м. Київ 08 квітня 2024 року за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи старший державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дєдова-Осипенко Валерія Юріївна, боржник ОСОБА_2 , на дії державного виконавця,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даною скаргою, в якій просив скасувати постанову від 02 березня 2023 року про передачу виконавчого провадження до Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), видану державним виконавцем Дєдовою-Осипенко В.Ю., визнати порушенням та невиконанням дії державного виконавця Дєдової-Осипенко В.Ю. Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відповідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаргу мотивовано тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби знаходиться виконавче провадження № 58732456, відкрите на підставі виконавчого листа № 755/10552/18, виданого 06 березня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва, яким вирішено визначити участь батька у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей, зобов`язано боржника ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей в межах визначеного за рішенням суду графіку спілкування батька з дітьми.

Вказував, що ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дітей, нацьковує їх на нього і не надає можливості з ними бачитися, умисно не виконуючи рішення суду, і лише після винесення постанови про накладення штрафу 20 жовтня 2022 року почала справно виконувати рішення суду.

Вказував, що неодноразово звертався з заявами та скаргами на дії державного виконавця Дєдової-Осипенко В.Ю. щодо невиконання прямих обов`язків по справі, зокрема 27 лютого 2023 року заявою він повідомив та просив державного виконавця виконати виконавчі дії згідно рішення суду та графіку передати та зафіксувати факт передачі дітей батьку на період щорічної відпустки з 06 березня 2023 року по 25 березня 2023 року, однак його заява залишилась без виконання.

02 березня 2023 року державний виконавець Дєдова-Осипенко В.Ю. винесла постанову про передачу виконавчого провадження до Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), мотивуючи це тим, що за заявою боржника та довідки переселенця № 1201- від 02 січня 2023 року, № 1536 від 13 січня 2023 року та № 13407 від 31 січня 2023 року боржником повідомлено, що разом з дітьми вона вибула з фактичного місця проживання у АДРЕСА_1 та наразі зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_2 . Не погодивши своє рішення з ним як зі стягувачем у справі, боржник та державний виконавець вирішили зробити все без його відома.

Вказував, що згідно довідки від боржника, ОСОБА_1 працює у м. Києві у ПАТ «Надра Україна», місцезнаходженням її майна є АДРЕСА_1 .

Зазначав, що на даний час боржник може змінювати місце перебування не один раз і таким чином чинити перешкоди у захисті його законних прав та інтересів.

Зазначив також, що до участі в справі залучена служба у справах дітей саме Дніпровського району м. Києва та Дніпровське УП ГУ НП в м. Києві, де відносно боржника відкрите кримінальне провадження № 425 від 15 липня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, якій відомо всі обставини невиконання вказаного судового рішення, отже зміна підсудності є недоцільною.

Пояснював, що з приводу місцезнаходження боржника та дітей він звертався до поліції, і згідно заяви від 16 січня 2023 року просив з`ясувати фактичне місцезнаходження його дітей за допомогою місцевої поліції м. Дніпро. Однак, згідно відповіді поліції від 13 лютого 2023 року, боржник ОСОБА_1 відмовилась повідомляти точне місце проживання, та тільки запевнила в телефонному режимі, що з дітьми все добре.

Таким чином, боржник, не бажаючи виконувати рішення суду, перемістилась в інше місто України, так само може будь-якої миті переміститися повторно, навмисне порушуючи Закон України та Конституцію України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відмовлено.

Скаржник ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість ухвали, просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що державним виконавцем Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) в рамках виконавчого провадження винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), так як боржник ОСОБА_1 повідомила державного виконавця, що вона нібито разом з дітьми проживає в м. Дніпро. Дана обставина не відповідає дійсності, боржниця з дітьми в м. Дніпрі не проживає та її місце перебування на даний час невідоме.

Скеровуючи виконавче провадження до Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), старший державний виконавець Дєдова-Осипенко В.Ю. не погодила свої дії зі стягувачем - скаржником по справі та вчинила дії в порушення вимог ч. 1 с. 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказував, що відповідно до ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), однак цього зроблено не було.

Посилався на рішення ЄСПЛ від 17 травня 2005 року в справі «Чіжов проти України», в якому зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тобто були порушені вимоги Конвенції.

Вважав, що позиція суду, що оскаржувана постанова була винесена з урахуванням вимог ст. 24, 25 Закону України «Про виконавче провадження», є формальною та надуманою, оскільки прямо в ухвалі вказано, що ухвала суду про витребування копії виконавчого провадження виконана не була, що позбавило суд під час судового розгляду справи дослідити та перевірити обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування своїх вимог до протиправного рішення суб`єкта оскарження, та які в свою чергу спростовує суб`єкт оскарження в своєму відзиві.

Наголошував, що виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року в справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Посилався на рішення ЄСПЛ у справі «Шмалько проти України», вказуючи, що право на виконання судових рішень є складовою права на судовий захист, передбачений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухвалене будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Вказував, що суд першої інстанції, посилаючись на норми закону та практику ЄСПЛ стосовно захисту його прав, за відсутності в матеріалах справи копії виконавчого провадження, знайшов вихід шляхом відмови у скарзі, що суперечить не тільки законам, а й загальним засадам справедливості та розумності, на які посилався суд.

Акцентував, що судом першої інстанції постановлено окрему ухвалу стосовно невиконання вимоги суду, однак разом із цим постановлено ухвалу від 08 квітня 2024 року про відмову ОСОБА_1 в задоволенні його скарги.

Вказував, що ним оскаржувались дії старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Дєдової-Осипенко В.Ю. в частині винесення 02 березня 2023 року постанови про передачу виконавчого провадження, винесеного на підставі виконавчого листа № 755/10552/18, виданого Дніпровським районним судом м. Києва, до Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). З метою перевірки обставин, на які посилався заявник та суб`єкт оскарження, а також з метою об`єктивного розгляду справи та прийняття законного рішення судом на адресу Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) неодноразово скеровувалися ухвала суду від 04 липня 2023 року, якою було зобов`язано Соборний відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати на адресу суду належним чином завірену копію виконавчого провадженні, відкритого на підставі виконавчого листа № 755/10552/18, виданого Дніпровським районним судом м. Києва, також було зобов`язано виконати ухвалу суду в 10-денний термін з моменту отримання ухвали суду та роз`яснено вимоги ч. 8 ст. 84 ЦПК України. Але ухвала Соборним відділом державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконана не була, про причини неможливості виконання ухвали суд не повідомляв, що позбавило суд можливості об`єктивно розглянути справу, однак при цьому суд відмовив у скарзі.

Вказував, що ухвалу суду було отримано Соборним відділом державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 20 липня 223 року, 11 грудня 2023 року та 22 лютого 2024 року, але будь-якої відповіді на адресу суду щодо неможливості виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року не надходило.

Вважав, що безпідставне невиконання службовими особами Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року позбавило суд можливості своєчасно розглянути та вирішити справу з метою ефективного захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересів фізичної особи, однак суд першої інстанції при цьому чомусь відмовив у скарзі.

Наводив зміст ст. 382 КК України, якою передбачена відповідальність за умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, або перешкоджання їх виконанню, вказував, що ст. 362 ЦПК України зокрема передбачено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних або інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Наголошував, що з метою перевірки обставин щодо невиконання ухвали суду та можливих ознак правопорушення в діях працівників Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) суд вирішив, що необхідно провести перевірку, за результатами якої прийняти рішення відповідно до вимог розділу ІІІ глави 19 КПК України, ст. 262, 353 ЦПК України. Суд постановив окрему ухвалу з направленням для виконання керівнику Дніпровської окружної прокуратури м. Києва для перевірки фактів, викладених в мотивувальній частині ухвали та прийняття рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.

Вказував, що ця ухвала винесена обґрунтовано і ним не оскаржується, а оскаржується лише ухвала про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3 з підстав зазначених в апеляційній скарзі.

Зазначив, що при бездіяльності виконавчої служби, яка не надала необхідні для суду матеріали виконавчого провадження, але судове рішення було винесено за наявними доводами скарги та документами, у апеляційного суду є підстави для скасування необґрунтованого судового рішення суду першої інстанції та задоволення його скарги.

Від Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому Відділ просив відмовити в задоволенні скарги.

Посилався на те, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 58732456 з примусового виконання виконавчого листа № 755/10552/18 від 06 березня 2019 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітніми дітьми в межах визначеного графіку. 02 березня 2023 року державним виконавцем після отримання дублікату виконавчого листа, керуючись ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про передачу виконавчого провадження до іншого відділу. Звертав увагу, що в матеріалах провадження міститься інформація (заяви боржника та довідки переселенця від 13 січня та 31 січня 2023 року), де боржник повідомляє, що разом з дітьми вибула з місця проживання у АДРЕСА_1 та наразі зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_3 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва в справі № 755/10552/18 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способів участі батька у вихованні дітей задоволено частково. Визначено ОСОБА_1 спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення наступного графіку зустрічей з дітьми: щосереди - с 17.00 до 20.00 години; щосуботи - с 08.00 до 20.00 години; щорічно в дні народження дітей вільний та безперешкодний доступ у спілкуванні батька з дітьми; проведення спільного відпочинку батька з дітьми один раз на рік в період відпустки батька дітей. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітніми дітьми в межах визначеного за рішенням суду графіку спілкування батька з дітьми https://reyestr.court.gov.ua/Review/80142416).

В провадженні Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) перебувало виконавче провадження ВП № 58732456 за виконавчим листом № 755/10552/18, виданим Дніпровським районним судом м. Києва 06 березня 2019 року, яким зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітніми дітьми - донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в межах визначеного за рішенням суду графіка спілкування батька з дітьми.

Згідно довідки ПрАТ «Національна акціонерна компанія «Надра України» від 28 вересня 2022 року № 05-05, ОСОБА_1 дійсно працює на посаді головного фахівця відділу документообігу Служби голови правління. Місцезнаходженням ПрАТ «Національна акціонерна компанія «Надра України» є м. Київ вул. Євгенії Мірошниченко 10 (а. с. 6).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17 жовтня 2022 року, 27 квітня 2017 року зареєстровано право власності за ОСОБА_6 на квартиру по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 27 квітня 2017 року (а. с. 7).

16 січня 2023 року ОСОБА_1 звертався до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві з заявою, повідомивши, що ОСОБА_1 не виконує рішення суду, йому знову довелось подати позов на підставі ч. 4, 5 ст. 159 СК України до Дніпровського районного суду м. Києва, проте в судове засідання відповідач не з`явилась, надавши клопотання про передачу справи до Жовтневого районного суду м. Дніпро, оскільки вона згідно довідки № 1201- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 02 січня 2023 року має фактичне зареєстроване місце перебування за адресою АДРЕСА_3 . Просив зв`язатися з ОСОБА_1 , встановити її місцезнаходження та місцезнаходження його дітей і повідомити про їх стан (а. с. 8).

Листом від 13 лютого 2023 року Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві повідомлено ОСОБА_1 , що з ОСОБА_1 в було проведено бесіду в телефонному режимі, яка пояснила, що діти перебувають у м. Дніпро в безпечному місці, точне місце проживання яких повідомити відмовилася через власну безпеку та безпеку дітей (а. с. 9).

02 березня 2023 року старшим державним виконавцем Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Дєдовою-Осипенко В.Ю. при примусовому виконанні виконавчого листа № 755/10552/18, виданого Дніпровським районним судом м. Києва, прийнято постанову про передачу виконавчого провадження з підстав, передбачених ст. 24, 25 Закону України «Про виконавче провадження» (виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходженням його майна. Якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, то виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого). В постанові зазначено, що в матеріалах виконавчого провадження міститься інформація (заяви боржника та довідки переселенця від 13 січня 2023 року, від 31 січня 2023 року), де боржник повідомляє, що разом з дітьми вибула з місця проживання у АДРЕСА_1 та наразі зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_3 (а. с. 5).

У відзиві на скаргу ОСОБА_1 старшим державним виконавцем Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Дєдовою-Осипенко В.Ю. пояснено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 58732456 з примусового виконання виконавчого листа № 755/10552/18, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 06 березня 2019 року. Повідомляла про виконавчі дії, проведені в ході примусового виконання з 23 червня 2019 року по 02 березня 2023 року. Зазначала, що 02 березня 2023 року державним виконавцем, керуючись ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про передачу виконавчого провадження до іншого відділу. Звертала увагу, що в матеріалах виконавчого провадження міститься інформація (заяви боржника та довідки переселенця від 13 січня 2023 року, від 31 січня 2023 року), де боржник повідомляє, що разом з дітьми вибула з місця проживання у АДРЕСА_1 та наразі зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_3 . Відповідно до ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій, тобто за місцем фактичного проживання боржника. Повідомляла, що матеріали виконавчого провадження передані до іншого відділу, а саме до Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року зобов`язано Соборний відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати на адресу суду належним чином завірену копію виконавчого провадження № 58732456, відкритого на підставі виконавчого листа № 755/10552/18, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 06 березня 2019 року. Копія ухвали отримана Соборним відділом державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 20 липня 2023 року, 11 грудня 2023 року, 22 лютого 2024 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а. с. 54, 69, 82).

В зв`язку з невиконанням Соборним відділом державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ухвали суду про надання матеріалів виконавчого провадження, Дніпровським районним судом м. Києва 08 квітня 2024 року постановлено окрему ухвалу (а. с. 89 - 90).

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Крім того, до заперечення на апеляційну скаргу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) додано копію заяви ОСОБА_1 від 31 січня 2023 року про вибуття з місця проживання у м. Києві та реєстрацію місця проживання у м. Дніпро; копії довідок від 02 січня 2023 року переселенців ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про фактичне місце проживання за адресою АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад: 1) верховенства права; 3) законності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

У разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (у разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкрито у кількох органах державної виконавчої служби, якщо боржник та його майно перебувають на території адміністративно-територіальних одиниць, віднесених до підвідомчості різних органів державної виконавчої служби, тощо), або у разі виконання зведеного виконавчого провадження в органах державної виконавчої служби можуть утворюватися виконавчі групи в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Частиною 4 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Відповідно до ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Пунктами 5 - 11 розділу ІХ Інструкції № 512/5 визначено, що якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Сторона виконавчого провадження у разі неможливості з`явитися на призначений час письмово повідомляє про це державного виконавця шляхом подання заяви (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною.

Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.

Якщо сторона виконавчого провадження не з`явилася у визначений у виклиці час до державного виконавця та письмово не повідомила державного виконавця про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною, державний виконавець визначає час та (або) місце такого побачення без врахування позиції відповідної сторони виконавчого провадження.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.

Згідно з абзацами другим, сьомим пункту 6 розділу V Інструкції № 512/5 виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі, зокрема, якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби; наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

У пункті 7 розділу V Інструкції № 512/5 передбачено, що передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 6 цього розділу, - за рішенням державного виконавця, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження.

Таким чином, доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується, що боржник ОСОБА_1 разом з дітьми дійсно змінила місце фактичного проживання та зазначила фактичне місце проживання у АДРЕСА_3 згідно довідок від 02 січня 2023 року переселенців ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про фактичне місце проживання, та подала державному виконавцю відповідну заяву від 31 січня 2023 року про вибуття з місця проживання у м. Києві та реєстрацію фактичного місця проживання місця проживання у м. Дніпро.

Враховуючи при цьому, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва в справі № 755/10552/18 місце зустрічей батька з дітьми не визначалося, а встановлено тільки графік, що обумовлює визначення такого місця зустрічей державним виконавцем, відповідно до ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», 5 - 11 розділу ІХ Інструкції № 512/5, то державний виконавець при винесенні постанови від 02 березня 2023 року обґрунтовано виходив із того, що оскільки боржник вибула з місця проживання у м. Київ до м. Дніпро, тобто на територію, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, це є передбаченою ст. 24, 25 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для передачі виконавчого провадження до Соборного відділу ДВС у м. Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В зв`язку з вищевикладеним апеляційний суд погоджується з правильними висновками суду першої інстанції, що оскаржувана постанова була винесена з урахуванням ст. 24, 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд враховує, що знаходження боржника з дітьми у м. Дніпро вочевидь ускладнює виконання судового рішення про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способів участі батька у вихованні дітей територіальним органом державної виконавчої служби, який знаходиться у м. Київ, з огляду на специфіку примусового виконання такого рішення.

Доводи апеляційної скарги, що боржниця ОСОБА_1 з дітьми в м. Дніпрі не проживає та її місце перебування на даний час невідоме, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно відкритих даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження ВП № 58732456, за яким стягувач є ОСОБА_1 , а боржником - ОСОБА_1 , перебуває на виконанні у Соборному відділі ДВС у м. Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

На підтвердження місця проживання ОСОБА_1 у м. Київ, на що ОСОБА_1 посилався у своїй скарзі на дії державного виконавця, ним до суду першої інстанції надавались довідка ПрАТ «Національна акціонерна компанія «Надра України» від 28 вересня 2022 року № 05-05, згідно якої ОСОБА_1 дійсно працює на посаді головного фахівця відділу документообігу Служби голови правління, за адресою АДРЕСА_4 (а. с. 6), та Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_6 (іншою особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні) (а. с. 7), однак дані докази не підтверджують місце проживання ОСОБА_1 у м. Київ станом на 02 березня 2023 року, коли була винесена постанова державного виконавця про передачу виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги про обов`язок державного виконавця погоджувати свої дії зі стягувачем, вирішуючи питання про передачу виконавчого провадження до іншого органу державної виконавчої служби, не ґрунтуються на вимогах закону, яким таке узгодження не передбачене, та відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Є неспроможними доводи апеляційної скарги про скасування ухвали суду першої інстанції з посиланням на рішення ЄСПЛ від 17 травня 2005 року в справі «Чіжов проти України», в якому зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи, що механізм передачі виконавчого провадження до іншого органу державної виконавчої служби за місцем фактичного виконання судового рішення якраз спрямований на забезпечення ефективності, своєчасності і повноти вчинення виконавчих дій, а вчинення державним виконавцем виконавчих дій поза межами виконавчого округу вочевидь ускладнює та уповільнює виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги, що виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року в справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, та що згідно рішення ЄСПЛ у справі «Шмалько проти України», право на виконання судових рішень є складовою права на судовий захист, передбачений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухвалене будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду, не є самі по собі підставою для задоволення скарги, з огляду на те, що за наслідками розгляду скарги судом першої інстанції та апеляційного перегляду порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції № 512/5 не встановлено.

Водночас, встановивши, що оскаржувана постанова була винесена з урахуванням вимог ст. 24, 25 Закону України «Про виконавче провадження» та дійшовши висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 з підстав її недоведеності, судом першої інстанції одночасно зроблено суперечливі висновки про те, що невиконання вимоги суду про направлення матеріалів виконавчого провадження позбавило суд можливості під час судового розгляду дослідити та перевірити обставини, на які посилався скаржник в обґрунтування своїх вимог щодо протиправного рішення суб`єкта оскарження, які спростовує суб`єкт оскарження в своєму відзиві.

Виходячи із вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильних в цілому висновків про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , разом із тим, мотивація суду щодо відмови в задоволенні скарги ґрунтується на невідповідності висновків, викладених в ухвалі, обставинам справи.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції в частині мотивації постановлена з невідповідністю висновків, викладених в ухвалі, обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни ухвали, та викладення мотивувальної частини ухвали в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвала суду є законною, обґрунтованою і не підлягає скасуванню із підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду скарга ОСОБА_1 залишається без задоволення, розподілу судових витрат апеляційним судом відповідно до ст. 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2024 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.