Справа № 443/1447/24 Головуючий у 1 інстанції: Равлінко Р.Г.
Провадження № 22-ц/811/3060/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», на заочне рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 27.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою ОСОБА_2 було уклали кредитний договір № 408232555 у формі електронного документа з використанням електронного підпису відповідачки, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV46W6N (в подальшом «Кредитний договір»), і 27.11.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало 10 100 грн. 00 коп. на банківську карту відповідачки № НОМЕР_1 .

Однак, відповідачка взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором виконувала лише частково і на момент звернення до суду з даним позовом її заборгованість за Кредитним договором становить 29 025 грн. 41 коп., яка складається з: 10 099 грн. 60 коп. - заборгованість по кредиту; 18 925 грн. 81 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом.

28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28.11.2019 року. 28.11.2019 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. 31.12.2020 року між Клієнтом та Фактором було укладено додаткову угоду № 26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, що продовжила строк договору до 31.12.2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена, як 28.11.2018 року та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги 175 від 05.05.2022 рокуи до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідачки на загальну суму 29 025 грн. 41 коп. Таким чином, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме: протягом періоду з 28.11.2018 - 31.12.2022 року. Тобто, право вимоги за Кредитним договором № 408232555 від 27.11.2021 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 05.05.2022 року: відповідно до підписання Сторонами реєстру прав вимоги № 175.

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04.08.2021 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: № 2 від 03.08.2021 року (Додаток №18) та № 3 від 30.12.2022 року, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 року включно. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 29 025 грн. 41 коп.

17.07.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу № 17/07/24, відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за Кредитним договором. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 17/07/24 від 17.07.2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача і перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 29 025 грн. 41 коп., які і є предметом позовних вимог (а.с. 2-9).

Оскаржуваним заочним рішенням в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 88-95).

Дане заочне рішення оскаржив представник позивача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі,покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає помилковими висновки суду стосовно того, що позивач надав лише бланки додатків до договорів, так як позивач додав до позовної заяви витяги з реєстрів в частині лише боржника ОСОБА_2 , складені відповідно до погодженої в договорах факторингу форми і у яких міститься вся необхідна інформація для ідентифікації відповідачки, оскільки повний реєстр містить в собі персональні данні інших боржників, а відповідно до ст. 24 Закону України «Про захист персональних даних» володільці, розпорядники персональних даних та треті особи зобов`язані забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних (а.с. 99-115).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження за вищезгаданою апеляційною скаргою, запропоновано учасникам справи протягом 15-ти днів подати до суду свій відзив на апеляційну скаргу та ухвалено розгляд справи у відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 128-129).

Вся кореспонденція, надіслана судом, як першої, так і апеляційної інстанцій на адресу відповідачки, зазначену нею особисто у поданій нею Заявці на отримання грошових коштів в кредит від 27.11.2021 року (а.с. 15) та як «Позичальником» у Кредитному договорі (а.с. 61-65), а також у Відповіді від 13.08.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 79), поверталася до судів з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 86, 134-135), що (у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України) вважається врученням її відповідачу, як учаснику справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 (частини 1-3) і 81);

- суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункти 3 і 4 частини 5 статті 12);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76).

Матеріалами справи стверджується, що ухвалою суду першої інстанції від 13 серпня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та (зокрема) запропоновано відповідачці подати свій відзив на позов, а позивачу подати відповідь на цей відзив (а.с. 80-81).

Відповідачка в судове засідання не з`явилася та свого відзиву на позов не подала, що і стало правовою підставою для заочного розгляду справи, який (заочний розгляд справи) передбачає можливість перегляду заочного рішення судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, зміст якої передбачає наведення відповідачем (зокрема) причин неподання ним відзиву на позовну заяву, а також доказів, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача (частина 2 статті 285 ЦПК України).

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, відмову у задоволенні позовних вимог суд мотивував тим, що позивач в якості доказів до позовної заяви долучив лише бланки додатків до договорів факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, № 04/0820-01 від 05.08.2020 року та № 17/07/24 від 17.07.2024 року, у яких відсутня інформація про визначені вимоги і до яких саме боржників.

Колегія суддів вважає, що вищенаведені висновки судом зроблені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а відтак такі не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Матеріалами справи стверджується, що в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем долучено до позовної заяви вищезгадані договори факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, № 04/0820-01 від 05.08.2020 року та № 17/07/24 від 17.07.2024 року, а також і витяги з реєстрів в частині боржника (відповідачки) ОСОБА_2 , складені відповідно до погодженої в договорах факторингу форми і у яких міститься вся необхідна інформація для ідентифікації відповідачки (а.с. 32-32-зворот; 43-43-зворот; 51-51-зворот).

Статтею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що вищезгадані договори факторингу визнавалися судом недійсними, а в оскаржуваному рішенні суду не наведено закону, який би прямо встановлював недійсність цих договорів факторингу.

У матеріалах справи також відсутні докази того, що суд роз`яснив представнику позивача обов`язок подати до суду додаткові докази (пояснення, доводи тощо) для обґрунтування заявлених позовних вимог, які суд вважав за необхідні, та наслідки не вчинення цих процесуальних дій (неподання відповідних доказів, які на переконання суду є необхідними).

На твердження позивача (з яким погодився і суд першої інстанції), відповідачка на умовах укладеного нею 27.11.2021 року Кредитного договору отримала кредит, заборгованість за яким на момент звернення до суду з даним позовом становить 29 025 грн. 41 коп.

Факт відступлення права грошової вимоги за вищезгаданим Кредитним договором від первісного кредитора до позивача стверджується правочинами (договорами факторингу), які є чинними (докази про протилежне у матеріалах справи відсутні), а відтак застосування таких до спірних правовідносин є правомірним.

Відтак, за наведених вище обставин в їх сукупності оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про повне задоволення позовних вимог.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1), а у випадку, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).

За подачу позовної заяви позивач сплатив 2 422 грн. 40 коп. судового збору (а.с. 1), а за подачу апеляційної скарги 3 633 грн. 60 коп. судового збору (а.с. 125), тобто разом 6 056 грн. 00 коп., які і підлягають до стягнення з відповідачки на користь позивача.

Як позовна заява, так і апеляційна скарга, містять вимогу про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. Зокрема, в резолютивній частині апеляційної скарги позивач (апелянт) просить стягнути з відповідачки на користь позивача «витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 633, 60 грн.» (а.с. 115).

ЦПК України встановлено, що:

- суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137);

- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137).

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги (або обов`язку такої оплати; п.1 ч.2 статті 137 ЦПК).

Позивачем в обґрунтування вимоги про стягнення з відповідачки на його користь понесених ним витрат на професійну правничу допомогу було подано до місцевого суду Договір про надання правничої допомоги від 18.07.2024 року та Додаткову Угоду № 4 до цього Договору (а.с. 53-56), Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Тараненко А.І. (а.с. 57).

Відповідачка з клопотаннями до суду про зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не зверталася, про неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги представника позивача не заявляла.

З урахуванням вищенаведеного в сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що вимога апелянта (позивача) про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат «на професійну правничу допомогу у розмірі 7 633, 60 грн.» (а.с. 115) підлягає до задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають.

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2024 року 3 028 грн. 00 коп.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідачки 29 025 грн. 41 коп. заборгованості за кредитним договором.

Відтак, ціна позову у цій справі складає 29 025 грн. 41 коп., що станом на 01 січня 2024 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн. 00 коп. х 250 = 757 000, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 29 025 грн. 41 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1, 3 і 4, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», задовольнити.

Заочне рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 29 025 (двадцять дев`ять тисяч двадцять п`ять) грн. 41 коп. заборгованості за кредитним договором № 408232555 від 27 листопада 2021 року, з яких:

-10 099 грн. 60 коп. - заборгованість по кредиту;

-18 925 грн. 81 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 13 689 (тринадцять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) грн. 60 коп. судових витрат, з яких:

-6 056 грн. 00 коп. сплачений судовий збір;

-7 633 грн. 60 коп. витрати на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 02 грудня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.