Справа № 466/6772/24 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/2421/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П., судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

адвоката Жаровського К.К. представника ОСОБА_1 ;

ОСОБА_2 представника Шевченківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 10 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рибчак А.М. (в подальшому «державний виконавець» та «Шевченківський ВДВС») та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просив суд:

-визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Рибчак А.М. у виконавчих провадженнях про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів;

-зобов`язати державного виконавця Рибчак А.М. вчинити необхідні дії щодо примусового виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів;

-зобов`язати начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Савойника Р.П. вжити дієвих заходів для неухильного дотримання державною виконавчою службою вимог Закону України «Про виконавче провадження»;

-стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) витрати на правничу допомогу.

Скарга мотивована тим, що на виконання постанови Львівського апеляційного суду від 24.02.2020 року, згідно виконавчого листа № 465/5134/15-ц від 27.03.2020 року в Шевченківському ВДВС у м.Львові знаходиться об`єднане виконавче провадження №69827151 (№61675797, №64397162, №68376227, №68376622) про примусове стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 грошових коштів на загальну суму 1 876 979 грн. 95 коп.

Стверджувалося, що боржник ОСОБА_3 добровільно не виконував судові рішення, однак державний виконавець ОСОБА_2 протягом чотирьох років виконавчі дії в повному обсязі не вчиняла.

Також стверджувалося, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні достовірні відомості про вжиття державним виконавцем ОСОБА_2 дієвих заходів для виявлення коштів на банківських рахунках боржника, належних йому часток у спільному майні (квартири, земельні ділянки, транспортні засоби, тощо), наявності доходів від підприємницької діяльності, про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника з метою виявлення нерухомого та рухомого майна, опису та арешту такого майна і що такі заходи виявилися безрезультатними.

Зважаючи на те, що боржник відомий у смт.Брюховичі забудівельник, однак впродовж тривалого часу (з 2015 року) свідомо та злісно ухиляється від виконання судових рішень, скаржник неодноразово звертався до начальника Шевченківського ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління МЮ України (Львів) Савойника Р.П. з клопотанням про зобов`язання державного виконавця Рибчак А.М.:

а) витребувати у боржника декларації про доходи та майно, зокрема, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України. За злісне ухилення від виконання законних вимог державного виконавця притягнути боржника до відповідальності;

б) отримати інформацію, яка міститься в державних базах даних і реєстрах у тому числі електронних про майно, доходи боржників; витребувати від банківських, податкових та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків, рух коштів та операції за рахунками, Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Однак, державний виконавець ОСОБА_2 не вжила визначених законом дій щодо розшуку майна для погашення боргу, що дає підстави вважати передчасним висновок про відсутність такого майна у боржника (а.с. 1-6).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 липня 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, така відмова мотивована тим, що «суд дійшов висновку, що державним виконавцем вчинено достатньо заходів для примусового виконання рішення, отриманої виконавцем інформації достатньо для однозначного висновку про відсутність у боржника майна, на яке ще може бути звернено стягнення» (а.с. 50-53).

Дану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 .

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати і постановити нову про задоволення скарги, посилаючись на неправильне застосування судом норм Закону України «Про виконавче провадження» та порушення норм процесуального права.

Апелянт стверджує, що «суд про дату, час і місце судового засідання належним чином (його) не повідомив, судової повістки не надіслав, розглянув скаргу без (його) участі, що викликає сумнів в об`єктивності судді» (а.с. 58-64).

Боржник ОСОБА_3 , будучи своєчасно (07.09.2024 року) належним чином повідомленим про час та місце апеляційної скарги за адресою, яка (зокрема) фігурує у матеріалах виконавчого провадження (а.с. 86), в судове засідання не з`явився і про причини такої неявки суд не повідомив.

Слід зауважити, що отримання боржником ОСОБА_3 судової повістки від суду апеляційної інстанції за адресою, яка фігурує у матеріалах виконавчого провадження (а.с. 86), спростовує твердження державного виконавця Рибчак А.М., як представника Шевченківського ВДВС, дані нею в суді апеляційної інстанції, про те, що згаданий боржник за цією адресою не проживає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони державного виконавця Рибчак А.М., як представника Шевченківського ВДВС, перевіривши матеріали справи, а також законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи стверджується наступне.

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС 24.06.2024 року (а.с. 1-6).

Як вбачається з наявної у матеріалах справи судової повістки, судове засідання по розгляду вищезгаданої скарги ОСОБА_1 було призначено на 10-00 год. 10.07.2024 року (а.с. 19), однак докази про вручення цієї повістки ОСОБА_1 у матеріалах справи відсутні (як і докази про вручення цієї повістки боржнику ОСОБА_3 ).

Відтак, наведене в описовій частині оскаржуваної ухвали про те, що заявник та боржник ОСОБА_3 в судове засідання не прибули, «хоча були належним чином повідомленими про час та місце розгляду скарги», не відповідає фактичним обставинам справи, а тому колегія суддів доводи апеляційної скарги стосовно того, що «суд про дату, час і місце судового засідання належним чином (заявника) не повідомив», а тому «розглянув скаргу без (його) участі», визнає обґрунтованими.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

За змістом положень, які містяться в частині 1 статті 18 та в частині 2 статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби і приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яке поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Зважаючи на доводи, які наведені заявником у поданій ним до суду скарзі, дати оцінку про їх обґрунтованість можливо лише в результаті огляду та дослідження матеріалів виконавчого провадження, однак такі (як вбачається з протоколу судового засідання від 10.07.2024 року) в судовому засіданні не оглядалися та не досліджувалися.

Зокрема, з урахуванням вищенаведеного, суд належним чином не перевірив доводів скарги стосовно того, чи проводив державний виконавець зазначені перевірки з періодичністю, встановленою частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про передчасність висновків суду першої інстанції про те, що «державним виконавцем вчинено достатньо заходів для примусового виконання рішення, отриманої виконавцем інформації достатньо для однозначного висновку про відсутність у боржника майна, на яке ще може бути звернено стягнення», а тому вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню - з направленням справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.6, 379 пункти 1 і 4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 10 липня 2024 рокускасувати і направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 01 листопада 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.