Справа №: 398/2890/23
провадження №: 2/398/368/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"19" листопада 2024 р. м.Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Голосеніної Т.В.

за участі секретаря судового засідання Шаповал І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення,

ВСТАНОВИВ:

ОКВП «Дніпро-Кіровоград» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за водопостачання та водовідведення,посилаючись на те, що 20.03.2023 року ОСОБА_1 уклала з ОКВП «Дніпро-Кіровоград» договір приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) відповідно до індивідуального публічного договору, розміщеного 01.03.2022 року на веб-сайті ОКВП «Дніпро-Кіровоград» за формою, визначеною Постановою КМУ №690 від 05.07.2019 року. За вказаним договором підприємство взяло на себе обов`язок надавати послугу з водопостачання та водовідведення та нараховувати розмір плати за отриманні послуги, а відповідач, згідно умов договору, зобов`язується сплачувати своєчасно, не пізніше 20-го числа, плату за надані послуги.

Проте, відповідачем своєчасно плату внесено не було та внаслідок цього виникла заборгованість за період з 01.06.2020 року по 01.06.2023 року у розмірі 60 390,07 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того,позивач просить стягнути понесені витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Нероди Л.М. від 18.03.2024 року провадження у справі відкрито та призначено до судового розгляду у спрощеному позовному провадженні.

02.05.2024 року представник позивача надала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначила, що у березні 2024 року відповідач сплатила судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. та частково сплатила основний борг у розмірі 1 946,07 грн. Враховуючи часткову оплату відповідачем заборгованості, просила стягнути з неї 58 444,00 грн. заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення.

Відповідач надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відзив мотивований тим, що працівником позивача у розрахунковій книжці відповідача було вказано про наявність станом на 01.01.2021 року переплати у розмірі 49,35 грн, щомісячне нарахування 311,48 грн. Позивач продовжувала щомісячно сплачувати зазначену суму до того часу, коли у березні 2023 року при черговій звірці розрахунків їй повідомили про борг у розмірі 52 753,06 грн. Працівником позивача відповідачу було роз`яснено, що оскільки її квартира не обладнана лічильником, різниця між нарахуваннями загальнобудинкового лічильника та поданими споживачами показниками покладається на споживачів, що не мають лічильника. Тому, починаючи з травня 2022 року, позивач нараховував відповідачу заборгованість у розмірі від 1 037,00 грн до 5 775,00 грн щомісяця, тобто на відповідача була перекладена відповідальність за увесь будинок. Жодних повідомлень про зміну порядку нарахування чи про необхідність встановлення лічильника відповідачу не надходило. Нарахування основної суми боргу відбулося у перший рік війни, у той час, коли відповідач перебувала у стресовому стані через військову агресію. Відповідач вважає, що позивач скористався моментом, коли вся увага була сконцентрована на воєнних подіях та на повітряних тривогах, та повідомив про нарахування заборгованості аж тоді, коли її розмір сягнув більше 50 000,00 грн. З 01.04.2023 року відповідачем встановлено лічильник та подальші нарахування здійснюються згідно показників лічильника. Вважає, що нарахування такого розміру заборгованості не відповідає верховенству права та загальним засадам справедливості, тому просила врахувати правову позицію, викладену ОП КЦС ВС у постанові від 10.04.2019 року у справі № 390/34/17. Позивачем було визначено розмір щомісячного платежу, який відповідач добросовісно сплачувала. Про необхідність встановлення лічильника та можливі наслідки його не встановлення, позивач відповідача не повідомляв та не попереджав. Нарахувавши заборгованість у розмірі 60 390,07 грн., позивач не перевірив інші можливі варіанти причин розбіжностей у показниках витрат води по будинку, не перевірив справжність мереж, належність виконання правил водопостачання іншими споживачами. Відповідач проживає одна і такий обсяг води, за який їй нарахована заборгованість, вона не могла використати. Відповідач вважає безпідставним нарахування їй заборгованості за послуги, які нею не були фактично спожиті.

25.09.2024 року справу розподілено судді Олександрійського міськрайонного суду Голосеніній Т.В.

Ухвалою від 26.09.2024 року справу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не надала.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 2008 року проживає та є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ОСББ «Алеут» від 29.04.2024 року № 2/4.

Між ОКВП «Дніпро-Кіровоград» та ОСОБА_1 фактично склалися договірні відносини з надання послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою: АДРЕСА_2 , згідно яких позивач зобов`язався надавати відповідачу послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а відповідач зобов`язалася оплачувати послуги позивача, що сторонами не заперечується.

20.03.2023 року ОСОБА_1 підписала заяву-приєднання № 2131032 до індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою надання послуг: АДРЕСА_2 .

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема,Законом України від 09.11.2017 року №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено принцип безперервного надання споживачу комунальних послуг.

Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладено обов`язок, серед іншого, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

При цьому, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За приписами ч.1ст. 901 ЦК Україниза договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 26.09.2018 року по справі №750/12850/16-ц та від 06.11.2019 року у справі №642/2858/16, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

За змістом ст.ст. 319, 322 ЦК України власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

02 серпня 2017 року вступив в дію Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»(далі - Закон). У відповідності до частини 2Прикінцевих та перехідних положень Закону оснащення вузлами комерційного обліку (тобто загально- будинковими лічильниками) будівель, що на день набрання чинності цим Законом були приєднані до зовнішніх інженерних мереж і не були оснащені такими вузлами обліку, або якщо такі вузли обліку на день набрання чинності цим Законом вийшли з ладу, в обов`язковому порядку зобов`язаний здійснити оператор зовнішніх інженерних мереж (тобто підприємство).

Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця послуги (в даному спорі https://dmpro-kirovograd.com.ua/) співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуг.

Факт отримання послуг позивача відповідачем не заперечується.

Позивач ОКВП «Дніпро-Кіровоград», як оператор зовнішніх мереж, встановив та взяв на абонентський облік комерційний засіб обліку за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає відповідач, згідно вимог чинного законодавства.

Статтею1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»визначено, що: комерційний облік здійснюється вузлом комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує загальний облік її споживання, згідно з показниками його засобів вимірювальної техніки; вузол комерційного обліку - вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом; вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів; зовнішні інженерні мережі - зовнішні теплові мережі (крім мереж систем автономного теплопостачання), зовнішні мережі гарячого водопостачання (крім мереж систем автономного гарячого водопостачання), зовнішні водопровідні мережі (крім мереж систем автономного водопостачання) до вузла комерційного обліку; оператор зовнішніх інженерних мереж - власник зовнішніх інженерних мереж, а в разі якщо зовнішні інженерні мережі використовуються іншою, ніж власник, особою або є безхазяйними - особа, якій такі мережі власником передано у користування (управління, господарське відання, оренду, концесію) або яка здійснює фактичне користування такими мережами для транспортування відповідно теплової енергії, гарячої води, питної води.

Відповідно до пункту 2 частини 3статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»у разі, якщо приміщення всіх споживачів у будівлі оснащені вузлами розподільного обліку гарячої, питної води, загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої, питної води (крім обсягу, витраченого на загально будинкові потреби) розподіляється між споживачами відповідно до обсягу споживання за показниками вузлів розподільного обліку.

Різниця між показниками вузла комерційного обліку та обсягом гарячої, питної води, визначена як сума показань вузлів розподільного обліку, така різниця розподіляється відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно з пунктом4 частини 3статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»у разі якщо частина приміщень у будівлі оснащена вузлами розподільного обліку гарячої, питної води, а частина - не оснащена, обсяг відповідної комунальної послуги, спожитий споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку, встановлюється у розмірі, визначеному за допомогою таких вузлів, а загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої, питної води (крім обсягу, витраченого на загальнобудинкові потреби та споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку) розподіляється між споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку, пропорційно до кількості осіб, які фактично користуються такими послугами.

Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315.

Згідно пп. 2 п. 1 розділу Х Методики,відповідно до формул 7 та 42 цієї Методики у будівлі/будинку, в якій частина приміщень оснащена вузлами розподільного обліку, а частина не оснащена такими вузлами, обсяг небалансу холодної води не визначається Vх.вн.бал = 0, а обсяг споживання холодної води у приміщеннях без обліку визначається як різниця між визначеним за показаннями приладу обліку загального обсягу спожитої холодної води у будівлі/будинку та між сумарним обсягом спожитої/витраченої холодної води за показаннями вузлів розподільного обліку у приміщеннях, вузла розподільного обліку на відгалуженні трубопроводу з водорозбірною арматурою для відбору води на загальнобудинкові потреби (або відповідно до обсягу холодної води, витраченої на загальнобудинкові потреби, що визначений відповідним договором з виконавцем комунальних послуг), обсягом витоків з внутрішньобудинкових мереж водопостачання (за наявності) та вузла обліку холодної води перед водопідігрівачем в індивідуальному тепловому пункті. Такий визначений обсяг розподіляється кожному приміщенню, не оснащеному вузлом розподільного обліку, пропорційно до співвідношення кількості осіб, що фактично користуються комунальною послугою у такому приміщенні, до загальної кількості осіб (споживачів), що фактично користуються комунальною послугою у приміщеннях без обліку.

Відповідач ОСОБА_1 не заперечувала, що до квітня 2023 року її квартира не була обладнана приладом розподільного обліку питної води, тому позивачем було проведено нарахування плати за централізоване водопостачання та централізоване водовідведення у порядку, передбаченому п. 2 ч. 3 ст. 10 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та пп. 2 п. 1 розділу Х Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

За приписами ч. 5 ст. 10 Закону статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у разі виявлення у будівлі витоків гарячої, питної води із внутрішньобудинкових мереж гарячого, централізованого водопостачання протягом періоду, за який здійснюється розрахунок за відповідні комунальні послуги, споживачі мають право вимагати від особи, з вини якої стався такий витік, відшкодування їм вартості розподіленого на них відповідно до частини третьої цієї статті обсягу гарячої, питної води в частині, що перевищує обсяг, визначений за допомогою вузлів розподільного обліку, та для споживачів, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку, - відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк).

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи відповідача фактично зводяться до незгоди з порядком нарахування плати за житлово-комунальні послуги, який передбачений п. 2 ч. 3 ст. 10 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та пп. 2 п. 1 розділу Х Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, тому суд їх відхиляє, оскільки вони спростовуються вищенаведеним обґрунтуванням.

Таким чином, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з оплати отриманих послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 58 444,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 265, 274, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.06.2020 року по 01.06.2023 року у розмірі 58 444,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» судовий збір у розмірі 2 684 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 19 листопада 2024 року.

Учасники справи:

позивач: Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград», адреса: м. Кропивницький, вул. Соборна, 19-а, ;

відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Т.В.Голосеніна