Справа № 456/3781/23 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/2342/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий - суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

Петрів Л.П. - представника АТ «Українська залізниця»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 20 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому просив стягнути зі згаданого відповідача на користь кожного з позивачів по 300 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 17.02.2021 року на перегоні «Бориничі-Ходорів», зупиночний пункт «Чорний Острів», Жидачівського району Львівської області, 56 км., пікет 4, пасажирський потяг сполученням Київ - Івано-Франківськ (локомотив 2М62-1049Б/0961А), під керуванням машиніста ОСОБА_4 , скоїв наїзд на батька позивачів, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер на місці події. Власником локомотиву 2М62-1049Б/0961А є виробничий структурний підрозділ «Локомотивне депо Львів-Захід», регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська Залізниця", а машиніст потяга ОСОБА_4 станом на 17.02.2021 року працював у виробничому структурному підрозділі «Локомотивне депо Львів-Захід» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця».

У зв`язку із трагічною загибеллю батька позивачі назавжди позбавлені можливості отримувати від нього підтримку та допомогу, як моральну, так і матеріальну, і жодні зусилля з їх сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Позивачі не зможуть отримати від батька пораду, не зможуть запросити на святкування радісних подій в житті або розраховувати на допомогу в негативних подіях. Сталий життєвий устрій позивачів непоправно змінено з незалежних від них обставин. Позивачі були близькими з батьком і крім додаткових зусиль для організації свого життя вони відчувають страждання та біль пов`язані з його втратою, неможливістю побачити його та почути батьківський голос. Передчасна смерть батька стала різкою психотравматичною подією для позивачів. З урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивачі оцінюють розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті по 300 000 грн. кожному, у зв`язку з чим просили позов задоволити (а.с. 1-5).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 100 000 гривень 00 копійок моральної шкоди.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 100 000 гривень 00 копійок моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 3 000 гривень 00 копійок (а.с.155-158).

Дане рішення оскаржив відповідач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволення позовних вимог, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було встановлено жодних неправомірних дій зі сторони відповідача, а тому вважає, що правові підстави для навіть часткового задоволення позовних вимог були відсутніми (а.с. 161-167)

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судами встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма її учасниками (в тому числі - і апелянтом) те, що:

-17.02.2021 року на перегоні «Бориничі -Ходорів» Жидачівського району Львівської області мав місце наїзд локомотиву 2М62-1049Б/0961А) під керуванням машиніста ОСОБА_4 мав місце наїзд на ОСОБА_5 який від отриманих травм помер на місці події (а.с. 11, 67-71);

-власником вищезгаданого локомотиву 2М62-1049Б/0961А (як і працедавцем його машиніста ОСОБА_4 ) є АТ «Українська залізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Локомотивне депо Львів-Захід» регіональної філії «Львівська залізниця»;

-позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дітьми загиблого ОСОБА_5 (а.с. 12-13, 15-16).

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини (зокрема) фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а ч.2 ст. 1168 ЦК України - що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

У відповідності до роз`яснень, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3) і розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (зокрема, стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану - п.9).

В результаті наїзду 17.02.2021 року належного на праві власності відповідачу локомотиву на ОСОБА_5 загинув батько позивачів, а відтак колегія суддів вважає безспірним той факт, що позивачі в результаті цього нещасного випадку зазнали, як моральних, так і інших негативних явищ, і ці фактори мають незворотній характер.

29.11.2021 року постановою старшого слідчого СВ Стрийського районного управління поліції ТУ Національної поліції у Львівській області було закрите кримінальне провадження, внесене 18.02.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань по факту загибелі ОСОБА_5 за вищезгаданих обставин, - у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого частиною 3 статті 276 КК України, оскільки причиною настання даного нещасного випадку стало грубе порушення самим загиблим ОСОБА_5 пунктів 2.5 та 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року № 54 (а.с. 103-108).

В той же час, у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" міститься роз`яснення про те, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від вини.

Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій у аналогічних справах.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власною практикою в аналогічних справах.

Особливо примітним і, безперечно, слушним, зважаючи на важливість закріплення однакового розуміння принципів дії механізму захисту особистих немайнових прав потерпілих осіб, є прагнення ЄСПЛ додержуватися послідовної лінії у визначенні розмірів компенсацій, що присуджуються в аналогічних справах.

Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 372/4412/15-ц, а тому (у відповідності до частини 4 статті 263 ЦПК України) підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, присуджуючи до стягнення з відповідача на користь кожного з позивачів саме по 100 000 грн. моральної шкоди, врахував всі обставини справи, в тому числі - і відсутність вини відповідача у нещасному випадку, який мав місце 17.02.2021 року в результаті наїзду потяга на потерпілого ОСОБА_5 , і присуджений ним до стягнення розмір моральної шкоди співмірний з розміром моральної шкоди, який присуджувався судами у аналогічних справах, а саме: № 567/651/21 (100 000 грн. та 130 000 грн.), № 172/1026/21 (100 000 грн.), № 283/2536/21 (100 000 грн. та 150 000 грн.), № 453/989/21 (250 000 грн.), № 740/3561/21 (200 000 грн. та 250 000 грн.), № 566/800/21 (100 000 грн.), № 243/6516/21 (200 000 грн.), № 395/223/21 (350 000 грн.).

За вищенаведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що до стягнення з відповідача на користь позивачів на відшкодування заподіяної їм в результаті загибелі батька моральної шкоди підлягає саме по 100 000 грн. і за наведених обставин не знаходить підстав для зменшення цього розміру, що (на переконання колегії суддів) буде відповідати практиці ЄСПЛ щодо додержання послідовної лінії у визначенні розмірів компенсацій, які присуджуються у однотипних справах, а також засадам розумності, виваженості та справедливості.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційну скаргу відповідача на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 20 червня 2024 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 01 листопада 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.