КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 759/1074/17 Апеляційне провадження № 22-ц/824/6974/2024Головуючий у суді першої інстанції - Шум Л.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Ламбуцька Т.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року та на додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фурдакова Марія Олексіївна, про визнання недійсним договору довічного утримання,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив: визнати недійсним договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Фурдаковою М.О. 21.01.2014 і зареєстрованим у реєстрі за № 23.

В обгрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його батьком, а ОСОБА_2 - його сестрою.

19.08.2011 ОСОБА_5 упав та отримав черепно-мозкову травму.

У зв`язку із значним погіршенням психічного стану батька, позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з заявою про визнання недієздатним ОСОБА_5 і встановлення ним ним опіки.

Під час розгляду даної справи ОСОБА_2 було подано до суду копію укладеного між нею та ОСОБА_5 договору довічного утримання, посвідченого 21.01.2014 приватним нотаріусом КМНО Фурдаковою М.О. Предметом цього договору є належна ОСОБА_5 квартира АДРЕСА_1 .

Разом з тим, позивач вважає, що волі ОСОБА_5 на укладення цього договору не було, бо внаслідок психічного розладу він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст.ст. 203, 215 ЦК України, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.10.2023 позов задоволено. Визнано недійсним договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Фурдаковою М.О. 21.01.2014 і зареєстрованим у реєстрі за № 23 (т. 3, а.с. 209-214).

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.11.2023 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені витрати на правову/правничу допомогу адвоката в розмірі 58600,00 грн., а також понесені судові витрати, пов`язані із розглядом справи, у розмірі 187,47 грн. (т. 3, а.с. 234, 235).

В апеляційній скарзі на рішення суду відповідачка, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, а також порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що на момент укладення договору довічного утримання у медичних документах ОСОБА_5 не було жодних фіксацій психічних розладів чи підстав для обстеження у лікаря-психіатра, про що свідчить, зокрема, довідка Київського міського психоневрологічного диспансеру № 4 від 12.08.2016, згідно з якою ОСОБА_5 на обліку у лікаря-психіатра не перебував.

Вказує, що висновок експерта від 09.10.2019, покладений судом першої інстанції в основу оскаржуваного рішення, не містить належної медичної аргументації, суперечить іншим матеріалам справи, а отже не може підтверджувати те, що станом на січень 2014 року ОСОБА_5 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

При цьому, зазначає, що, експерти, не маючи належних доказів щодо наявності у ОСОБА_5 психічних розладів станом на січень 2014 року, надають чіткий висновок, що ОСОБА_5 у момент вчинення договору довічного утримання 21.01.2014 страждав стійким хронічним психічним розладом: Органічне ураження головного мозку поєднаного генезу (ЧМТ 2011 року, судинного) з вираженим психоорганічним синдромом (МКХ-10: F 07.9) та за своїм психічним станом у момент вчинення вказаного договору довічного утримання 21.01.2014 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними (т. 4, а.с. 1-6).

В апеляційній скарзі на додаткове рішення відповідачка, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить додаткове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 58600,00 грн.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що позивачем не доведено фактичного проведення оплати професійних послуг адвоката.

При цьому вказує на неврахування судом першої інстанції того, що у матеріалах справи відсутні попередній розрахунок витрат на правничу допомогу та акти приймання-передачі виконаних робіт.

Також, зазначає, що всі кошти, які були перераховані нібито за надання правової допомоги, відповідно до копій банківських квитанцій зроблені вже після ухвалення судом рішення та мають розбіжності з тим обсягом робіт, які зазначені в копіях акту (т. 4, а.с. 20-25).

Відповідачка та її представник апеляційні скарги підтримали та просили задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційних скарг заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необгрунтованість.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістила.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи, оскільки її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 19.08.2011 батько позивача і відповідачки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав черепно-мозкову травму наслідком чого був забій головного мозку і субдуральна гематома.

У зв`язку із цим, ОСОБА_5 із 26.08.2011 до 01.10.2011 проходив лікування у Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, де йому 26.08.2011 проводилось оперативне втручання по видаленню субдуральної гематоми.

Із виписки № 22555 від 20.11.2015 із медичної карти стаціонарного хворого вбачається, що ОСОБА_5 в задовільному стані виписаний для подальшого амбулаторного лікування під наглядом невролога, хірурга поліклініки за місцем проживання (т. 1 а.с. 3).

21.01.2014 ОСОБА_5 уклав із відповідачкою договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фурдаковою М.О. і зареєстровано у реєстрі за № 23 (т. 1 а.с. 85-86).

За умовами цього договору ОСОБА_5 передав у власність відповідачці належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого та зобов`язалась надавати ОСОБА_5 довічно матеріальне забезпечення.

У 2016 році ОСОБА_4 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про визнання недієздатним ОСОБА_5 і встановлення над ним опіки.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.07.2017 р. у цивільній справі №759/3882/16-ц визнано ОСОБА_5 недієздатним, встановлено над ним опіку, призначено опікунами ОСОБА_4 і ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 51).

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 666 від 13.09.2016, підготовленим експертами Київського міського центру судово-психіатричних експертиз Мирошниченком О.О., ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на підставі ухвали суду у справі № 759/3882/16-ц, ОСОБА_5 страждає стійким хронічним психічним захворюванням: деменція поєднаного ґенезу (травматично-судинного) (МКХ-10, F02.8), за своїм психічним станом він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує встановлення над ним опіки (т. 1, а.с. 4-6).

При цьому, у вказаному висновку експертами описаний психічний стан ОСОБА_5 : контакт малопродуктивний, дозорієнтований у часі, місці, називає плинучий рік 2013-й, не знає який зараз місяць, не пам`ятає числа, не може сказати дату народження, але правильно називає рік народження, мету експертизи не розуміє, повідомляє, що у нього є донька та син, він проживає разом з донькою, донька присутня при експертизі.

Експерти визначили, що у ОСОБА_5 виявляється загальмований темп психічних процесів, утруднення процесів концентрації та переключення уваги, підвищена виснажливість психічних процесів за гіпостенічним типом, виявляються грубі порушення пам`яті, мислення, він не може сказати з ким прийшов на експертизу (з донькою, дружиною чи сестрою), не може повідомити, в якому році і від чого померла його дружина, неправильно повідомляє свій вік.

Експертами описані дослідження, які вони проводили із ОСОБА_5 , однак той не засвоював інструкцій, не утримував їх, а тому виявив повну неспроможність при виконанні експериментальних завдань. Експерти виявили грубі порушення пам`яті, інтелекту, критичних здібностей ОСОБА_5 . При цьому експерти дослідили довідку лікаря-психіатра ОСОБА_8 від 18.05.2016 про те, що ОСОБА_5 виявляє ознаки вікових змін на тлі початкової стадії атеросклерозу судин головного мозку без психічних порушень і за своїм психічним станом може усвідомлювати значення свої дій та керувати ними.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер у віці 89 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 25).

Згідно висновком судово-психіатричного експерта № 119 від 09.10.2019, підготовленим експертами Державної установи "Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України" ОСОБА_9 і ОСОБА_7 на замовлення позивача, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у момент вчинення договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Фурдаковою М.О. 21.01.2014, зареєстрованого в реєстрі за № 23, страждав стійким хронічним психічним розладом: Органічне ураження головного мозку поєднаного генезу (ЧМТ 2011 р., судинного) з вираженим психоорганічним синдромом (МКХ-10: F 07-9). ОСОБА_5 за своїм психічним станом у момент вчинення вказаного договору довічного утримання 21.01.2014 не усвідомлював значення своїх дій на міг керувати ними (т. 2, а.с. 102-108).

Також, у судовому засіданні 09.02.2022 року судом першої інстанції було приведено до присяги експерта ОСОБА_7 (т. 3 а.с. 92), яка повідомила, що позивач надав експертам фотокопії матеріалів справи № 759/1074/17, медичної документації, яка перебувала у матеріалах вказаної справи, аудіозаписи судових засідань, які проводились у цій справі. Експерт підтвердила, що у 2016 році брала участь у складі комісії експертів у огляді ОСОБА_5 під час проведення судово-психіатричної експертизи по справі №759/3882/16-ц про визнання ОСОБА_5 недієздатним, тоді для експертів було очевидним наявність у останнього слабоумства. У тому стані слабоумства, у якому вона оглянула ОСОБА_5 у 2016 році, він не міг бути здоровим 21.01.2014 у момент вчинення спірного договору довічного утримання.

Експерт роз`яснила, що у висновку експерта наведені наукові дані щодо тривалості розвитку деменції при розладах пізнього віку, яка складає 10,2 роки. Експертами критично оцінено складені лікарем-психіатром ОСОБА_10 довідку про психіатричний огляд ОСОБА_5 і консультативний висновок щодо відсутності у останнього психічних розладів станом на 18.05.2016, оскільки за кілька місяців не може виникнути деменція, медичних документів про хвороби ОСОБА_5 у цей період часу не надано.

На питання учасників справи експерт ОСОБА_7 роз`яснила, що у осіб із деменцією зберігається навик письма, вони можуть робити особистий підпис, переписувати текст, але пояснити зміст переписаного тексту не можуть. Тому експерти дослідили, але відхили заяву ОСОБА_5 від 18.05.2016, посвідчену нотаріусом, у підтвердження його здатності усвідомлювати текст такої заяви. За результатами проведення посмертної судово-психіатричної експертизи експерти визначили, що ОСОБА_5 у момент вчинення договору довічного утримання страждав стійким хронічним психічним розладом: органічне ураження головного мозку поєднаного ґенезу (ЧМТ 2011 р., судинного) з вираженим психоорганічним синдромом (МКХ-10: F 07.9), за своїм психічним станом у момент вчинення вказаного договору ОСОБА_5 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на наявність у ОСОБА_5 психічного розладу у момент вчинення спірного договору довічного утримання, внаслідок чого той не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Так, відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину

не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства,

а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним

за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються та ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним згідно з частиною першою статті 225 ЦК України має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи

в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу.

Оскільки у частині першій статті 225 ЦК України вживається термін «момент» вчинення правочину, то в разі призначення психіатричної експертизи слід ставити перед експертом запитання стосовно конкретно визначеного відрізку часу, оскільки психічний стан особи може змінюватись.

Висновок про недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи у справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, інші докази (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 11.11.2019 у справі № 496/4851/14-ц.

Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, встановивши, що на момент вчинення оспорюваного правочину ОСОБА_5 не усвідомлював значення своїх дій не міг керувати ними, про що свідчить висновок судово-психіатричного експерта №119 від 09.10.2019, який узгоджується з іншими матеріалами справи, у тому числі зі змістом висновку судово-психіатричної експертизи № 666 від 13.09.2016., підготовленого у справі №759/3882/16-ц, щодо якого нема заперечень сторони відповідачки, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним згідно зі статтею 225 ЦПК України.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у матеріалах справи докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обгрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції необгрунтовано врахував висновок експерта від 09.10.2019, оскільки він грунтується на припущеннях та суперечить іншим матеріалам справи, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно зі ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України.

Посилання апелянта на довідку Київського міського психоневрологічного диспансеру № 4 від 12.08.2016, згідно з якою ОСОБА_5 на обліку у лікаря-психіатра не перебував, не заслуговують на увагу, оскільки правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Крім того, сама по собі обставина неперебування Полянського на обліку у лікаря-психіатра не може слугувати підтвердженням того, що він за своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними саме у моменту укладення договору довічного утримання. У даному випадку належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував, що волевиявлення ОСОБА_5 не відповідало його волі, може бути висновок судово-психіатричної експертизи, який і було надано позивачем на підтвердження пред`явлення позовних вимог.

При цьому, наданий позивачем висновок судово-психіатричного експерта №119 від 09.10.2019, враховуючи показання експерта ОСОБА_7 , яка також брала участь у складі комісії експертів у огляді ОСОБА_5 під час проведення судово-психіатричної експертизи по справі №759/3882/16-ц про визнання ОСОБА_5 недієздатним, не носить загальний характер, а стосується психічного стану ОСОБА_5 на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу з врахуванням наявної медичної документації, його віку, загального стану здоров`я в останній період його життя та показань свідків.

Натомість, сторона відповідачки, заперечуючи зміст вказаного висновку експерта, не скористалася наданим їй процесуальним законом правом заявити у суді першої інстанції клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи, після скасування судом апеляційної інстанції ухвали суду від 22.03.2023 про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи з підстав подання клопотання представником відповідачки, який не мав відповідних повноважень (т. 3 а.с. 178-181)

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та неправильно застосовано норми матеріального права, про що зазначає відповідачка в своїй апеляційній скарзі.

Вирішуючи апеляційну скаргу відповідачки на додаткове рішення суду у даній справі щодо стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції, до закінчення розгляду справи у судовому засіданні представником позивача заявлено про свій намір протягом п`яти днів подати докази остаточно понесених витрат на правничу допомогу.

02.11.2023 до суду першої інстанції надійшло клопотання представника позивача про стягнення з відповідачки на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 58600 грн. 00 коп. та понесені судові витрати, пов'язані із розглядом справи, у розмірі 187 грн. 47 коп.

Також, як вірно встановлено судом першої інстанції, у матеріалах справи є договір про надання правової допомоги від 17.02.2016 (т. 2 а.с. 8), додаткова угода № 1 від 17.02.2016 до вказаного договору (т. 2 а.с. 9), додаткова угода № 2 від 17.01.2018 до вказаного договору (т. 2 а.с. 10).

У зв`язку із тривалим розглядом справи № 759/1074/17 ОСОБА_4 і адвокат Стеценко Ю.В. 01.10.2022 уклали додаткову угоду № 3 до вказаного договору.

Обсяг виконаних робіт і наданих позивачу послуг адвокатом Стеценко Ю.В. під час розгляду справи № 759/1074/17 наведено у акті приймання-передачі наданих послуг і виконаних робіт від 27.10.2023.

У додатковій угоді № 1 від 17.02.2016 до договору про надання правової допомоги від 17.02.2016 вказана вартість роботи адвоката Стеценка Ю.В.:

«1.1. Участь Адвоката у судовому засіданні - 1500 грн.; 1.2. Явка Адвоката до суду у призначений день, якщо судове засідання не відбулось через незалежні від Адвоката обставини - 750 грн.; 1.3.Інша робота Адвоката (формування правової позиції, підготовка необхідних процесуальних документів, ознайомлення із матеріалами справи тощо) - 500 грн. за 1 годину роботи. При цьому кількість затрачених годин погоджується Адвокатом із Клієнтом. 1.4. Робота Адвоката, указана у п. 1.3 цієї Додаткової угоди, підлягає оплаті окремо від участі Адвоката у судовому засіданні».

У додатковій угоді № 3 від 01.10.2022 до договору про надання правової допомоги від 17.02.2016 вказана вартість роботи адвоката Стеценка Ю.В.: «2.1. Участь Адвоката у судовому засіданні - 2200 грн.; 2.2.Явка Адвоката до суду у призначений день, якщо судове засідання не відбулось через незалежні від нього обставини - 1500 грн.; 2.3.Інша робота Адвоката (формування правової позиції підготовка процесуальних документів (клопотань, міркувань, скарг, пояснень тощо), подання запитів, ознайомлення із матеріалами тощо) - 700 грн. за 1 годину роботи. При цьому кількість затрачених годин погоджується Адвокатом із Клієнтом. 3. Робота Адвоката, указана у п. 2.3 цієї Додаткової угоди, підлягає оплаті окремо від участі Адвоката у судовому засіданні».

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 сплатив 58600 грн. адвокату Стеценку Ю.В. на його банківський рахунок, що підтверджується платіжними інструкціями. Призначення платежу указано «за правничу допомогу по справі № 759/1074/17». Платіжні інструкції на суму 20000 грн. і 25000 грн. ОСОБА_4 здійснював 27.10.2023 через термінал.

30.10.2023 ОСОБА_4 оплатив через касу відділення Приватбанка 13600 грн. Касир помилково змінив ім`я платника на ім`я отримувача. Однак код і рахунок платника залишено такі ж, як і у попередніх платіжних інструкціях на 20000 грн. і 25000 грн. за 27.10.2023.

Також, під час розгляду справи позивач неодноразово сплачував судовий збір: 16.01.2017 р. - 3670,71 грн. (т. 1 а.с. 1), 10.11.2017 р. - 320 грн. (т. 1 а.с. 22), 10.09.2018 р. - 357,4 грн. (т. 1 а.с. 146), 13.03.2019 р. - 57,63 грн. (т. 2 а.с. 2), 09.10.2019 р. - 180,63 грн. (т. 2 а.с. 66), 04.04.2023 р, - 536,8 грн. (т. З а.с. 150).

Крім того, за направлення іншим учасникам справи 22.10.2019 копії висновку судово-психіатричного експерта №119 від 09.10.2019, підготовленого експертами ДУ "Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України", позивачвем сплачено за 2 листа 38,48 грн. (т. 2 а.с. 69-72).

За направлення 06.04.2023 апеляційної скарги на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 22.03.2023 позивачем сплачено 25,99 грн. За направлення заяви про ухвалення додаткового рішення відповідачці і третій особі сплачено 78 грн. (2 конверти по 3 грн. і послуги Укрпошти по 36 грн.). За направлення заяви про ухвалення додаткового рішення до суду позивачем сплачено 41 грн. (конверт за 5 грн. і послуги Укрпошти 36 грн.).

Так, згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За приписами ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 28.12.2020 року по справі № 640/18402/19, розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу адвокатом часу.

Разом з тим, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 (постанова від 03.10.2019 року), в яких, серед іншого наголошено, що:

- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт;

- суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таким чином, врахувавши категорію справи, її складність, кількість судових засідань, обсяги матеріалів справи, а також те, що відповідачкою не заявлялось клопотань про зменшення суми судових витрат, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 58600 грн. 00 коп., а також понесені судові витрати, пов`язані із розглядом справи у розмірі 187 грн.47 коп.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного додаткового рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом додаткового рішення.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення та додаткового рішення суду - без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року та додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фурдакова Марія Олексіївна, про визнання недійсним договору довічного утримання - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 01 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова