ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6542/24 Справа № 201/1634/22 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційні скарги представника ОСОБА_1 -адвоката Литвин Р.О. та представника ОСОБА_2 -адвоката Почтової С.С. на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 16 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна, ОСОБА_7 , орган опіки та піклування в особі Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про визнання права власності, визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна, орган опіки та піклування в особі Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про визнання права власності, визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів, -

В С Т А Н О В И В:

17 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування посилався на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є його батьками. Крім нього у них є ще донька ОСОБА_8 .

18 грудня 2002 року між Дніпропетровським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та сім`єю, в особі ОСОБА_3 було укладено кредитну угоду № 113 про надання пільгового довготермінового кредиту молодій сім`ї на будівництво (реконструкцію) житла. Фонд від імені Держави надав позичальнику прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 133 618,00 грн., терміном повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди.

Згідно п. 2.1. Угоди ОСОБА_9 вносив кошти на рахунок в банку-агенті, відповідно до розрахунку першого внеску.

Відповідно до п. 3.1. Угоди, ОСОБА_3 був зобов`язаний протягом 30 календарних днів після оформлення свідоцтва про право власності на збудоване (реконструйоване) за рахунок коштів кредиту житло, укласти з Фондом іпотечний договір про заставу цього житла.

Згідно п. 4.2. Угоди, ОСОБА_3 зобов`язувався: після ведення житла в експлуатацію разом з Фондом за власний рахунок оформити свідоцтво про право власності на збудоване (реконструйоване) майно; у період погашення кредиту та сплати відсотків за користування ним надсилати Фонду до 15 квітня кожного року інформацію про рівень своїх доходів та членів сім`ї за попередні 12 місяців.

Відповідно до п. 4.4.5, 4.4.6 Угоди, ОСОБА_3 мав право разом з членами сім`ї володіти та користуватися збудованим (реконструйованим) житлом з моменту оформлення свідоцтва про право власності та укладення з Фондом договору застави, в якому визначалися умови користування житловим приміщенням протягом терміну погашення кредиту ОСОБА_3

17 лютого 2006 року на підставі рішення виконавчого комітету ДМР від 04 липня 2005 року №2616, ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 - квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання умов кредитної угоди, 27 лютого 2007 року між ОСОБА_10 та Дніпропетровським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було укладено договір іпотеки квартири, збудованої за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту.

Завдяки двом дітям, сім`я ОСОБА_3 була звільнена від сплати відсотків за користування кредитом (п.30 Положення).

Тому, позивач вважає, що автоматично має право на володіння 21 кв.м. загальної площі, так як він є спільною дитиною подружжя ОСОБА_11 . Він був впевнений, що після виконання ОСОБА_3 основного зобов`язання за кредитною угодою від 18 грудня 2002 року, він зможе оформити право власності на належну йому частину квартири.

В січні 2022 року йому стало відомо про відчуження ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 без його згоди та відома.

Позивач вважає, що такими неправомірними діями ОСОБА_3 порушив його право власності на 1/4 частину квартиру, яка була надана усім членам сім`ї ОСОБА_3 , згідно з умовами Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла, затвердженого Постановою КМУ «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла» від 29 травня 2001 р. № 584.

12 травня 2017 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А., зареєстрований в реєстрі за № 7569.

Згідно умов вищевказаного договору ОСОБА_3 передав квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 99,8 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м. у власність ОСОБА_5 , яка сплатила за вказану квартиру АДРЕСА_3 470,00 грн.

В подальшому, 24 червня 2019 року ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_6 іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1411.

Іпотечним договором забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у ОСОБА_5 , на підставі договору позики грошей, укладеного 12 червня 2019 року, за умовами якого, ОСОБА_6 передав грошову суму 100 000,00 грн., а ОСОБА_5 отримала та зобов`язалася повернути ОСОБА_6 таку ж суму грошових коштів в строк частинами узгодженими сторонами. Кінцевий строк повернення позики 12 червня 2022 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за договором позики ОСОБА_5 передала в Іпотеку наступне майно: квартиру АДРЕСА_2 .

Оскільки в результаті укладення договору купівлі продажу квартири від 12 травня 2017 року змінився власник квартири та відповідно внесені зміни до Державного реєстру Речових прав на нерухоме майно про власника квартири, вважав, що наслідки недійсності договору купівлі продажу квартири мають бути застосовані шляхом визнання за ним права власності на частину квартири та зміни інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про власників квартири АДРЕСА_2 . Крім того вважав, що оскаржуваний іпотечний договір, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним, враховуючи наявність у ОСОБА_1 права власності на частину квартири, а тому такий договір підлягає визнанню недійсним.

Просив визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 99,8 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м.. Визнати у спільній сумісній власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частку кожного зі співвласників по 1/4 частки в квартирі АДРЕСА_2 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 . Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 12 травня 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Наталією Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за № 7569. Скасувати рішення державного реєстратора, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Златової Наталії Анатоліївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 35146359 від 12 травня 2017 року. Визнати недійсним іпотечний договір, укладений 12 червня 2019 року, між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіною Вікторією Віталіївною, зареєстрований в реєстрі за № 1412. Скасувати рішення державного реєстратора, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіної Вікторії Віталіївни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47319547 від 12 червня 2019 року (номер запису про іпотеку 31967629). Скасувати рішення державного реєстратора, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіної Вікторії Віталіївни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47316784 від 12 червня 2019 року (номер запису про іпотеку 31967352).

18 січня 2023 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява з урахуванням уточнень від 13 вересня 2023 року. В обґрунтування посилалася на те, що позивач ОСОБА_3 мав право разом з членами сім`ї володіти та користуватися збудованим (реконструйованим) житлом з моменту оформлення свідоцтва про право власності та укладення з Фондом договору застави, в якому визначались умови користування житловим приміщенням протягом терміну погашення кредиту ОСОБА_3 .

У зв`язку з викладеним, їй належить частини квартири АДРЕСА_2 , тобто 24,95 кв.м., проте уклавши договір купівлі-продажу квартири ОСОБА_3 порушив права ОСОБА_2 , як власниці частини вищезазначеної квартири. Окрім того зазначила, що майно вибуло з її володіння без її згоди, а тому просила витребувати частини квартири АДРЕСА_4 з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на її користь.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 16 квітня 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення первісних позовних вимог. Посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві, вважав, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що кредит надавався, виходячи із норми 21 кв.м загальної площі житла на одного члена сім`ї та додатково 20 кв.м на сім`ю, житлова площа квартири становить 29,20 кв.м і загальна- 99.8 кв.м. У зв`язку з зазначеним ОСОБА_1 належить частина квартири АДРЕСА_2 .

Завдяки двом дітям сім`я ОСОБА_3 була звільнена від сплати відсотків за користування кредитом. Тому ОСОБА_1 автоматично має право на володіння 21 кв.м. загальної площі, так як він є спільною дитиною подружжя. За таких обставин порушуються права позивача і укладеними в послідуючому договорами купівлі-продажу та іпотеки .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення зустрічних позовних вимог. Вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що кредит надавався,виходячи із норми 21 кв.м загальної площі житла на одного члена сім`ї та додатково 20 кв.м на сім`ю. Тобто основною умовою для укладення кредитної угоди на будівництво житла була наявність дітей, бо в разі їх відсутності така угода не могла бути укладеною.

Завдяки дітям кредитні зобов`язання ОСОБА_3 були погашені у розмірі 25% від суми зобов`язання за кредитним договором за рахунок бюджетних коштів. Таким чином діти взяли безпосередню участь у придбанні житла для сім`ї.

Відчуження квартири порушує права ОСОБА_2 як власника та мають бути відновлені шляхом витребування з чужого незаконного володіння.

У відзиві на апеляційні скарги представник ОСОБА_7 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване, а апеляційні скарги залишити без задоволення. В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 зазначає, що згідно кредитної угоди: - саме його батько зобов`язувався вносити суму коштів, що визначалася у розрахунку погашення кредиту; - саме його батько вносив на рахунок банку грошові кошти; - саме батько був зобов`язаний протягом 30 календарних днів після оформлення свідоцтва про право власності на збудоване житло укласти договір про заставу цього житла; - саме батько зобов`язувався після введення житла в експлуатацію оформити свідоцтво про право власності на збутове майно. Вказане спростовує подальші доводи апеляційної скарги про те, що нібито батько порушив право власності сина на 1/4 частину квартири, яка була надана усім членам сім`ї. Адже зі змісту кредитної угоди вбачається, що стороною за договором виступав лише батько.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач за зустрічним позовом зазначала про те, що «спірна квартира була надана на 4 особи». Однак, це не свідчить про те, що вказана квартира надана саме у власність чотирьох осіб, а твердження про те, що нібито завдяки двом дітям сім`я була звільнена від сплати відсотків за користування кредитом не свідчить про те, що неповнолітні діти надали спільні кошти, або за рахунок їх спільної праці було придбано спірну квартиру.

В судове засідання з`явилися представник ОСОБА_1 -адвокат Литвин Р.О., представник ОСОБА_2 -адвокат Шестіріков А.В., представник ОСОБА_7 -адвокат Шевкова К.І.. Всі інші учасники повідомлені про час та місце слухання справи належним чином,про що свідчить довідка про отримання ОСОБА_3 , органом опіки та піклування в особі Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 повістки в електронному суді, повідомлення на сайті Судової влади України ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ..

Від представника ОСОБА_3 адвоката Чередник І.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із її хворобою, однак у задоволенні клопотання відмовлено з тих підстав, що за таким клопотанням справа вже відкладалася двічі (справа призначалася на 10.09.2024 року,22.10.2024 року та 29.10.2024 року), явка до апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірна квартира була набута батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, а тому посилання позивачів на те, що квартира є їх спільною сумісною власністю є безпідставним.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від шлюбу мають дітей- ОСОБА_1 та ОСОБА_14 .

18 грудня 2002 року між Дніпропетровським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та ОСОБА_3 укладено кредитну угоду №113, відповідно до якої згідно з умовами Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла» від 29 травня 2001 року №584, Фонд від імені держави надає позичальнику прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 133 618 грн. терміном повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди.

Пунктом 1.2 передбачалося, що кредит надається на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 106 кв.м., згідно з проектом за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 лютого 2006 року, ОСОБА_3 належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

22 лютого 2006 року за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

27 лютого 2007 року між Дніпропетровським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та ОСОБА_3 укладено Договір іпотеки квартири, збудованої за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту.

Пунктами 1.1.-1.5. Договору іпотеки визначено, що згідно з кредитною угодою № 113 від 18 грудня 2002 року Іпотекодержатель надав Іпотекодавцю кредит на будівництво житла за адресою: АДРЕСА_5 , будівельна адреса, в подальшому АДРЕСА_1 , згідно рішення Виконавчого комітету ДМР №2616 від 04 липня 2005 року, в сумі 133 618,00 грн., терміном повернення на 30 років з 18 грудня 2002 року по 18 грудня 2032 року. Для забезпечення своєчасного виконання зобов`язань за кредитною угодою Іпотекодавець передав в Іпотеку Іпотекодержателю: квартиру АДРЕСА_2 ., збудовану за рахунок коштів кредиту.

Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 з 15 березня 2018 року зареєстрований в АДРЕСА_6 .

Матеріалами справи підтверджується наявність боргових зобов`язань між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ..

Довідкою від 12 травня 2017 року підтверджується, що ОСОБА_3 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , але не зареєстрований в ній.

12 травня 2017 року між ОСОБА_3 , за нотаріально посвідченою згодою його дружини ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином встановлено, що батькові позивачів було надано пільговий довготерміновий кредит. 22 лютого 2006 року за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Кредит погашався батьками позивачів. Спірне житло на виконання умов договору кредитування було передано в іпотеку. В спірній квартирі ніхто не проживав. На час надання кредиту позивачам ОСОБА_1 виповнилося 9 років, ОСОБА_14 виповнилося 12 років.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини 3,4 статті 368 ЦК України).

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали доказів, що вони приймали участь в виконанні зобов`язань щодо виплати кредитних коштів та що вони мали можливість погашати кредитну заборгованість, а відтак вони не набули права власності на спірне житло.

Доводи про те, що кредит надавався, виходячи із норми 21 кв.м загальної площі житла на одного члена сім`ї та додатково 20 кв.м на сім`ю, житлова площа квартири становить 29,20 кв.м і загальна- 99,8 кв.м.,у зв`язку з чим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по частині квартири АДРЕСА_2 , не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки визначення площі житла, наданої за кредитним договором, не закріплювало автоматично за членами сім`ї кредитора права власності на це житло.

Посилання на те, що основною умовою для укладення кредитної угоди на будівництво житла була наявність дітей, бо в разі їх відсутності така угода не могла бути укладеною є безпідставними. Порядок та умови надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла законодавчо врегульований нормами відповідного Положення «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 травня 2001 року №584. Пунктом 22 Положення визначено, що кредитний договір укладається після прийняття регіональним управлінням Фонду рішення про надання кредиту. Після підписання сторонами кредитного договору кандидат набуває статусу позичальника на якого оформляється паспорт позичальника.

Пунктом 23 Порядку визначено, що кредит надається регіональним управлінням Фонду на підставі кредитного договору, до якої додається розрахунок розміру кредиту з визначенням першого внеску позичальника та суми коштів на страхування в період будівництва (реконструкції) житла.

Погашення кредиту, наданого на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла, і сплата відсотків за користування ним здійснюється позичальником починаючи з дати зарахування коштів кредиту на рахунок позичальника в банку-агенті (пункт 28 Порядку).

Умови набуття позичальником права власності на збудоване (реконструйоване) і придбане за рахунок кредиту житло визначаються кредитним договором (пункт 39 порядку).

Відповідно до кредитного договору позичальникові в установленому порядку видається свідоцтво про право власності на збудоване (реконструйоване) житло. Фінансування витрат, пов`язаних з оформленням цих документів, здійснюється за рахунок

позичальника(пункт 40 порядку).

З метою забезпечення погашення кредиту між регіональним управлінням Фонду та позичальником відповідно до умов кредитного договору укладається договір про іпотеку збудованого (реконструйованого) або придбаного житла. У разі кредитування будівництва (реконструкції) індивідуального будинку та господарських приміщень договір про іпотеку земельної ділянки укладається разом з кредитним договором (пункт 41 порядку).

Передача в заставу збудованого (реконструйованого) або придбаного житла здійснюється одночасно з оформленням права власності позичальника на це житло.

Таким чином було передбачено видачу кредиту не лише молодим сім`ям, а і одиноким молодим громадянам, тобто умова про наявність дітей була відсутня в договорі. Погашення кредиту, наданого на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла, і сплата відсотків за користування ним здійснюється позичальником.

Судом встановлено, що кредит було надано батькові позивачів, що підтверджується кредитним договором, погашав кредит батько, що не оспорюється сторонами.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, щовідсутні підстави вважати, що позивачі в неповнолітньому віці, будучи дітьми, взяли безпосередню участь у придбанні житла для сім`ї. Судом правильно зазначено, що позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту особистої участі у купівлі житла, виплаті кредиту та на підтвердження участі в його утриманні та проведенні ремонтних робіт, що виключає визнання майна спільною сумісною власністю батьків та позивачів,які на момент отримання кредиту на житло були неповнолітніми.

Вказівка на те, що завдяки дітям кредитні зобов`язання ОСОБА_3 були погашені у розмірі 25% від суми зобов`язання за кредитним договором за рахунок бюджетних коштів,таким чином діти взяли безпосередню участь у придбанні житла для сім`ї є безпідставною та не ґрунтується на вимогах законодавства.

Інші вимоги є похідними від визнання права власності за позивачами.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 368, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 -адвоката Литвин Р.О. та представника ОСОБА_2 -адвоката Почтової С.С. залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 16 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: