Номер провадження: 22-ц/813/3068/24
Справа № 495/3638/23
Головуючий у першій інстанції Прийомова О.Ю.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

учасники справи: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 жовтня 2023 року, ухвалене Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області у складі: судді Прийомової О.Ю. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 21 квітня 2020 року між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1991561, відповідно до якого відповідачу були надані кредитні кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі 8 000,00 грн.

ТОВ "Мілоан" свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши йому, відповідно до п. 1.1. кредитного договору кредитні кошти, в свою чергу позичальник свої зобов`язання перед позикодавцем не виконав, відповідно до умов кредитного договору мав повертати кредитні кошти згідно графіка погашення кредиту, передбаченого у додатку № 1 до кредитного договору № 1991561 від 21.04.2020.

Укладаючи кредитний договір, відповідач та ТОВ "Мілоан" вчинили дії, визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію".

Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п. 2.1. кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки позичальника, що підтверджується платіжним дорученням № 18430776 від 21.04.2020.

16.11.2020 між ТзОВ «Мілоан» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками первісного кредитора, в тому числі і до відповідача за кредитним договором № 1991561 від 21.04.2020.

Оскільки відповідач належно не виконує взяті на себе зобов`язання, станом на 14.05.2021 утворилася заборгованість, яка становить: прострочена заборгованість за сумою кредиту 8000 грн, прострочена заборгованість за комісією 1520 грн, прострочена заборгованість за процентами 25920 грн.

Тому позивач із посиланням як на правове обґрунтування своїх вимог на ст. 16, 525, 526, 625, 639, 205, ЦК України, ст. 8, 11 Закону України «Про електронну комерцію» просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 35 440,00 грн та судові витрати у розмірі 2 684, 00 грн. У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнала, оскільки доказів надсилання їй позивачем письмової претензії про погашення кредитної заборгованості не надано. Крім того, за п. 1.4. Кредитного договору строк кредитування становить 30 днів, тобто до 21.05.2020, відповідно до п. 1.5.2. Кредитного договору проценти за користування кредитом становлять 1920,00 грн, згідно графіку платежів за Договором (ждодаток № 1) загальна вартість кредиту становить 11440,00 грн. Отже, позивач невірно вважає наявним у позивача право нараховувати та стягувати відсотки за невиконання кредитних зобов`язань поза межами строку кредитування.

Рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 жовтня 2023 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" кредитну заборгованість за кредитним договором № 1991561 від 21 квітня 2020 року станом на 14 травня 2021 року у розмірі 35 440,00 грн, що складається з наступного:

8 000, 00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту;

1 520,00 грн - прострочена заборгованість за комісією;

25 920 грн - прострочена заборгованість за процентами.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" витрати, пов`язані із оплатою судового збору, в розмірі 2 684, 00 грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові ТОВ Фінансова Компанія "Кредит-Капітал".

Вказує, що суд дійшов помилкового висновку щодо наявності у неї кредитної заборгованості, оскільки вона повністю розрахувалась з позивачем, що підтверджується наданими суду першої інстанції довідкою про відсутність заборгованості, випискою по картці договору за період від 12 вересня 2011 року, 01 квітня 2020 року 24 травня 2023 року, довідкою, що на картку АТ КБ «ПриватБанк» вона отримує пенсію.

Також вказує, що судом порушені вимоги ст. 81 ЦПК України. Зазначає, що позивач не надав жодного доказу відправлення їй письмової претензії про погашення кредитної заборгованості.

Зазначає, що за п. 1.4. Кредитного договору № 1991561 строк кредитування становить 30 днів, тобто до 21 травня 2020 року. Відповідно до п. 1.5.2 Кредитного договору, проценти за користування кредитом становлять 1920,00 грн, згідно графіку платежів загальна вартість кредиту становить 11440, 00 грн. Тому позивач не вірно вважає, що у ТОВ «Мілоан» є право нараховувати та стягувати відсотки за невиконання кредитних зобов`язань поза межами строку кредитування.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення коштів у розмірі 35 440 грн, тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 вказаної норми).

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд першої інстанції правильно установив, що 21 квітня 2020 року між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1991561, відповідно до якого відповідачу були надані кредитні кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі 8 000,00 грн. (а.с.7-10)

ТОВ "Мілоан" свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши йому, відповідно до п.1.1. кредитного договору кредитні кошти, в свою чергу позичальник свої зобов`язання перед позикодавцем не виконав, відповідно до умов кредитного договору мав повертати кредитні кошти згідно графіка погашення кредиту, передбаченого у додатку № 1 до кредитного договору № 1991561 від 21.04.2020.

Згідно з п. 6.1. кредитного договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства.

Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п.2.1. кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки позичальника, що підтверджується платіжним дорученням № 18430776 від 21.04.2020 року.

Згідно з умовами договору ТОВ «Мілоан» надало відповідачці кредит у розмірі 8000 грн строком на 30 днів до 21.05.2020 зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,80% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Також ОСОБА_1 зобов`язалася сплатити комісію за надання кредиту в розмірі 1520,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00% від суми кредиту одноразово (пункти 1.2.-1.5. договору). За змістом пункту 2.1. цього договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Кредитний договір підписаний відповідачкою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

16 листопада 2020 року між ТОВ "Міолан" та ТОВ Фінансова компанія "Кредит-Капітал" було укладено договір відступлення права вимоги № 58-МЛ від 29.12.2020. Відповідно до умов даного договору та у відповідності до ст. 512 ЦК України позивач набув статус нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ "Міолан", в тому числі і до відповідача за кредитним договором. (а.с. 15-19)

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 58-МЛ від 29.12.2020 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 1991561 від 21.04.2020 у сумі 35440,00 грн, з яких: 8000 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 25920,00 грн - прострочена заборгованість за процентами, 1520,00 грн - прострочена заборгованість за комісією.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, станом на 14.05.2021 сума заборгованості ОСОБА_1 становить 35440,00 грн, відповідно до виписки з особового рахунку кредитним договором, з яких:

- прострочена заборгованість за сумою кредиту - 8 000,00 грн;

- прострочена заборгованість за комісією становить - 1 520,00 грн;

- прострочена заборгованість за процентами становить - 25 920,00 грн.

Задовольняючи повністю позовні вимоги, суд виходив із обґрунтованості протягом розгляду справи.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону, а помилкові доводи апеляційної скарги цих правильних висновків суду не спростовують.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

На підставі частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

У наданих позивачем документах міститься відмітка про те, що підпис позичальника накладений в електронному вигляді шляхом одноразового ідентифікатора.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

У статті 11 цього Закону передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 вказаного Закону).

Згідно з частинами 1 і 2 статті 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Пунктом 1.4. договору про споживчий кредит визначено, що терміном повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту, процентів за користування кредитом є 21.05.2020.

Водночас, сторони погодили у договору нарахування процентів за користування кредитом, як в межах терміну дії кредитного договору, так і у разі, якщо позичальник продовжує користуватися кредитом (п.2.2.3), а також можливість пролонгації кредиту (п. 2.3.).

Так, згідно п. 2.2.3 проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п. 1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6. договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем визначеним п. 1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів в період правомірного користування кредитом є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний період під час прострочення, це означає, що в період правомірного користування кредитом позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п 1.6 та процентною ставкою визначеною п. 1.5.2 договору. Якщо після настання дати встановленої п. 1.4 договору позичальник продовжуватиме користуватися кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватись протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому сторони погодили, що після зупинення Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів

Товариство вправі в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства.

Незважаючи на інші умови договору сторони домовилися, що якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватися кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 договору в період прострочення позичальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6. договору. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника.

Відповідаючи на довід апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення в частині стягнення відсотків, нарахованих поза межами строку кредитування, колегія суддів вважає таке твердження заявниці помилковим, сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вже було встановлено судом, вищезазначений кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; боржник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо його умов та в подальшому договір виконував.

Кредитний договір містить повну інформацію щодо умов кредитування, а саме щодо суми та періоду надання кредиту (пункт 1.2., 1.3.) і розміру процентної ставки (пункт 1.5.2.), порядку надання і погашення кредиту, відповідальності за порушення умов договору.

Враховуючи зміст кредитного договору слід дійти висновку, що ОСОБА_1 з моменту підписання цього договору була обізнана щодо оплатності наданого кредиту, а також щодо свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту, та мала можливість розуміти наслідки невиконання нею взятих на себе зобов`язань протягом погодженого сторонами строку користування у вигляді сплати процентів за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. Договор (5% від фактичного залишку кредиту за кожен жень користування кредитом та з урахуванням особливостей нарахування процентів, визначених п. 2.2.3. цього Договору).

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору, зокрема в частині умов щодо нарахування відсотків, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Таким чином вказані нарахування процентів за користування кредитом у період з 21.04.2020 до 14.05.2021, відповідають умовам укладеного між сторонами договору та зазначеним нормам права.

Оскільки доводи апеляційної скарги стосуються саме нарахування відсотків, на думку заявниці, поза межами строку кредитування, то іншим обставинам як-то застосування вимог статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» колегія не дає оцінки.

При розгляді справи в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 не заявляла зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки суд розглядає справи в межах заявлених вимог, вирішення питання щодо визнання положень кредитного договору несправедливими та зміну або визнання їх недійсними в межах даної справи є неможливим.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно врахував наведене та не знайшов підстав для врахування доводів відзиву відповідачки, які фактично дублюються доводами апеляційної скарги.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджує стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Кредит-капітал» заборгованості за відсотками в межах строку кредитування в розмірі 25920,00 грн.

Не визнаючи позов в наведеній частині, відповідачка не надає доказів щодо неправильності розрахунку заборгованості за відсотками, наданого позивачем, своїх розрахунків не наводить та не надає належних, достатніх та допустимих доказів факту виконання умов договору.

У виписці з особового рахунку за даним кредитним договором позивачем зазначено, що станом на 14.05.2021 прострочена заборгованість за відсотками становить 25920,00 грн. Вказана заборгованість відповідачкою не спростована, доказів того, що нею проводилася оплата за користування кредитними коштами, суду не надано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також посилається, що суд дійшов помилкового висновку щодо наявності у неї кредитної заборгованості, оскільки вона повністю розрахувалась з позивачем.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).

Однак, матеріалах справи відсутні належні, достовірні та достатні докази сплати ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 1991561 від 21.04.2020 на рахунок позикодавця.

Відтак, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним 21.04.2021, заборгованість становить 35440,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8 000,00 грн; прострочена заборгованість за комісією - 1 520,00 грн; прострочена заборгованість за процентами - 25920,00 грн.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги довід скаржника, що позивач не надав жодного доказу відправлення їй письмової претензії про погашення кредитної заборгованості.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення претензії для вирішення спору в досудовому порядку так і в судовому.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 22 липня 2020 року в справі № 210/1504/13-ц, від 03 грудня 2020 року в справі № 569/16767/16-ц, від 07 грудня 2022 року в справі № 953/1904/20, від 22 лютого 2023 року у справі № 159/36087/15-ц.

Отже, відсутність доказів направлення претензії, не спростовує факт наявності заборгованості.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня2006року).

Відповідно до частини 1статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування немає.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Дата складення повного тексту постанови 26 листопада 2024 року.

Судді: М.В. Назарова

В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко