Справа № 610/3734/24
Провадження № 2/610/1239/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03.12.2024 Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Феленка Ю.А.,

за участю секретаря судового засідання Петрової І.В.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Балаклія Ізюмського району Харківської області цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

24 вересня 2024 року позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" (далі ТОВ "ФК "ЄАПБ") звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у загальній сумі 58 873,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03 березня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ" (далі ТОВ "ФК "ЦФР") та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № . За умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Відповідач свої обов`язки за договором не виконала внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 23 746,04 грн, з яких: 8 463,55 грн загальна заборгованість по тілу кредиту; 0,90 грн загальна заборгованість по відсоткам; 15 281,59 загальна заборгованість по комісії. Позивач набув право вимоги за вказаним вище кредитним договором на підставі Договору факторингу № НІ/11/17-Ф від 04.04.2024, укладеного між ТОВ "ФК "ЄАПБ" та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ТАСКОМБАНК" (далі АТ "ТАСКОМБАНК"). АТ "ТАСКОМБАНК", у свою чергу, набуло право вимоги до відповідача на підставі Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, укладеного між ним та ТОВ "ФК "ЦФР" 07.10.2016. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила платежу для погашення кредитної заборгованості ТОВ "ФК "ЄАПБ".

Крім того, 20 квітня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" (далі ТОВ "МАНІВЕО") та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 875664657. За умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Відповідач свої обов`язки за договором не виконала внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 35 127,00 грн, з яких: 11 000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 24 127,00 грн заборгованість по відсоткам. Позивач набув право вимоги за вказаним вище кредитним договором на підставі Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, укладеного між ТОВ "ФК "ЄАПБ" та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТАЛІОН ПЛЮС" (далі ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС"). ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС", у свою чергу, набуло право вимоги до відповідача на підставі Договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ним та ТОВ "МАНІВЕО" 28.11.2018. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила платежу для погашення кредитної заборгованості ТОВ "ФК "ЄАПБ".

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК "ЄАПБ" у загальній сумі 58 873,04 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 вказану суму заборгованості.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином. Позовна заява містить клопотання представника позивача, в якому він просив розглядати справу без його участі.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення повідомлялася належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання, а також викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Причини неявки суду не повідомила, відзив не подала.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

01.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 03.12.2024 у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача ОСОБА_1 на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що 03.03.2021 між ТОВ "ФК "ЦФР" і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 12 750,00 грн строком на 9 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом на умовах, передбачених у Паспорті кредиту № 5277605, який є невід`ємною частиною цього Договору (а.с. 8).

Відповідно до п. 1.4. вказаного Договору позичальник доручив кредитодавцю виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту, такі суми грошових коштів за наступними реквізитами: 10 000,00 грн на поточний рахунок ОСОБА_1 за рахунок кредиту зг. КД від 03/03/2021.без ПДВ; 900,00 грн на рахунок ПАТ "Страхова компанія "ТАС", як оплата страхового платежу за договором страхування № -С від 03/03/2021; 650,00 грн на рахунок ПАТ "Страхова компанія "ТАС", як оплата страхового платежу за договором страхування № -KMZ від 03/03/2021; 200,00 грн на рахунок ТОВ "ФК "ЦФР", як оплата за електронний ключ доступу до додатка "SUPORT.UA".

Паспортом кредиту № 5277605 від 03.03.2021, який було підписано ОСОБА_1 , визначено процентну ставку за кредитом, загальні витрати за кредитом, орієнтовну загальну вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом, а також узгоджено графік платежів (а.с. 9).

07.10.2016 між ТОВ "ФК "ЦФР" і ПАТ "ТАСКОМБАНК" укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до умов якого Первісний кредитор передав (відступив) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор набув Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та Договорами забезпечення до них та сплатив Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та строки, встановлені цим Договором (а.с. 16 17).

Пунктом 2.2. вказаного договору про відступлення права вимоги передбачено, що Первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор зобов`язаний набувати такі Права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги.

08.11.2023 між АТ "ТАСКОМБАНК" і ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу № НІ/11/10-Ф, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "ЄАПБ" зобов`язався передати (сплатити) АТ "ТАСКОМБАНК" суму Фінансування, а АТ "ТАСКОМБАНК" зобов`язався відступити ТОВ "ФК "ЄАПБ" права вимоги за Кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення Прав вимоги. Перелік Позичальників, підстави виникнення Права Вимоги до Позичальників, сума Боргу та інші дані зазначаються в Реєстрі Прав Вимог, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 18-19).

Матеріали справи також містять Акти прийому-передачі Реєстру Прав Вимоги за Договором Факторингу № НІ/11/10-Ф та витяг із зазначеного Реєстру Прав Вимог у якому значиться ОСОБА_1 , сума заборгованості якої складає 23 746,04 грн (а.с. 20-21).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 складає 23 746,04 грн, з яких: 8 463,55 грн загальна заборгованість по тілу кредиту; 0,90 грн загальна заборгованість по відсоткам; 15 281,59 загальна заборгованість по комісії (а.с. 15).

20.04.2021 між ТОВ "МАНІВЕО" та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір № 875664657 (а.с. 27-29).

Пунктом 1.1. договору передбачено, що кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 11 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту "СМАРТ" ТОВ "МАНІВЕО".

Згідно з пунктами 1.2., 1.3. договору кредит надається строком на 30 днів від дати отримання Кредиту. При цьому строк надання кредиту автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.

Пунктом 1.4. договору передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування Кредитом, які нараховуються в наступному порядку:

1.4.1. виключно на період строку визначеного в пункті 1.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 164,25 % річних, що становить 0,45 % від суми кредиту за кожний день користування ним;

1.4.2. за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах пункту 1.3. договору, з наступного дня після закінчення вказаного в пункті 1.2 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 604,99% річних, що становить 1,66 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що позичальник інформується в особистому кабінеті.

1.4.3. у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому пунктом 1.3 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на зазначене вище та у порядку статті 212 Цивільного кодексу України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах пункту 1.3. цього договору.

Аналогічна інформація викладена в Паспорті споживчого кредиту продукту "СМАРТ" до договору № 875664657 від 20 квітня 2021 року (а.с. 26).

Договір підписано в електронному вигляді електронним підписом з одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 № MNV24VN4, відправленим 20.04.2021 о 10:50:29, введеним 20.04.2021 о 10:52:03.

28.11.2018 між ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" та ТОВ "МАНІВЕО" укладено договору факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

31.12.2020 між ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" та ТОВ "МАНІВЕО" укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, за умовами якої клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Строк дії договору продовжено до 31.12.2021 (а.с. 30-32).

20.10.2022 між ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС"і ТОВ "ФК "ЄАПБ" було укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до якого ТОВ "ФК "ЄАПБ" зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС"за плату, а ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС"відступити ТОВ "ФК "ЄАПБ" право вимоги, зазначені у відповідних реєстрах (а.с. 33-34).

Матеріали справи також містять витяг із Реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 у якому значиться ОСОБА_1 (а.с. 35).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 875664657 від 20.04.2021 становить 35 127,00 грн, з яких: 11 000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 24 127,00 грн заборгованість по відсоткам (а.с. 36-37).

Норми права, які застосував суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" (далі Закону) такі електронні правочини, а також електронні правочини, щодо яких сторони домовилися про підписання, мають бути підписані за допомогою електронного підпису або електронного цифрового підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису або іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В порядку визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Положеннями ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно положень статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).

Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Мотиви суду.

У судовому засіданні було встановлено, що між ТОВ "ФК "ЦФР" і ОСОБА_1 виникли кредитні правовідносини на підставі кредитного договору від 03.03.2021 № . Як було передбачено п. 1.4. вказаного кредитного договору, кредитні кошти ОСОБА_1 мала отримати у безготівковій формі шляхом перерахування на розрахункові рахунки як самої ОСОБА_1 , так і інших осіб як оплата за надані послуги.

Також встановлено, що між ТОВ "МАНІВЕО" і ОСОБА_1 виникли кредитні правовідносини на підставі договору позики від 20.04.2021 № 875664657. Як було передбачено умовами вказаного договору, кредитні кошти ОСОБА_1 мала отримати у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок ОСОБА_1 .

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року по справі №666/4957/15 вказав на те, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як було зазначено вище, кредитні кошти від ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ "МАНІВЕО" ОСОБА_1 мала отримати у безготівковій формі шляхом перерахування на розрахункові рахунки як самої ОСОБА_1 , так і інших осіб як оплата за надані послуги.

З наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-ц.

При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Разом із тим, судом встановлено, що позивачем ТОВ "ФК "ЄАПБ" не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцями ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ "МАНІВЕО" були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені кредитними договорами, а відповідач ці кошти отримала.

Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Додані до позовної заяви роздруковані розрахунки заборгованості за договорами не є належним доказом надання відповідачеві кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.

Вказані висновки суду ґрунтуються на правових позиціях викладених Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 та від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17.

Крім того, позивач, обґрунтовуючи набуття права вимоги до відповідача за кредитним договором № від 03.03.2021, укладеним між ТОВ "ФК "ЦФР" і ОСОБА_1 , посилається, зокрема, на договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, укладений 07.10.2016 між ТОВ "ФК "ЦФР" і ПАТ "ТАСКОМБАНК", на підставі якого ПАТ "ТАСКОМБАНК" набуло право вимоги до відповідача та у подальшому відступило ці права позивачу на підставі Договору Факторингу № НІ/11/10-Ф від 08.11.2023.

Разом з цим, кредитний договір № між ТОВ "ФК "ЦФР" і ОСОБА_1 було укладено 03.03.2021, тобто вже після укладення зазначеного договору про відступлення права вимоги між ТОВ "ФК "ЦФР" і ПАТ "ТАСКОМБАНК".

Також, позивач, обґрунтовуючи набуття права вимоги до відповідача за кредитним договором № 875664657 від 20.04.2021, укладеним між ТОВ "МАНІВЕО" і ОСОБА_1 , посилається, зокрема, на договір факторингу № 28/1118-01, укладений 28.11.2018 між ТОВ "МАНІВЕО" і ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС", на підставі якого ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" набуло право вимоги до відповідача та у подальшому відступило ці права позивачу на підставі Договору Факторингу № 20102022 від 20.10.2022.

Разом з цим, кредитний договір № 875664657 між ТОВ "МАНІВЕО" і ОСОБА_1 було укладено 20.04.2021, тобто вже після укладення зазначеного договору факторингу між ТОВ "МАНІВЕО" і ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС".

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Як встановлено судом право вимоги ТОВ "ФК ЦФР" та ТОВ "МАНІВЕО" до ОСОБА_1 не існувало на момент укладення договорів факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 та № 28/1118-01 від 28.11.2018 відповідно.

Крім того, позивачем взагалі не надано доказів того, що права вимоги до ОСОБА_1 були предметом вказаних договорів факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 та № 28/1118-01 від 28.11.2018. Позивачем не було надано Актів прийому-передачі Реєстру боржників як від ТОВ "ФК "ЦФР" до ПАТ "ТАСКОМБАНК", так і від ТОВ "МАНІВЕО" до ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" та витягів з реєстрів боржників, у яких значився б відповідач, та які могли підтвердити вказані обставини.

Доводи позивача про те, що перехід прав вимоги до відповідача був оформлений зазначеними вище договорами факторингу, не спростовують висновків суду про відсутність на момент укладення договору про відступлення права вимоги між ТОВ "ФК "ЦФР" та ПАТ "ТАСКОМБАНК", а також між ТОВ "МАНІВЕО" та ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" самого зобов`язання, а відтак і права вимоги за ним.

З копій зазначених договорів факторингу, які надано суду не убачається, що їх предметом є у т.ч. право майбутньої вимоги. До того ж, такі вимоги на момент укладення договорів мали би бути визначені, тоді як жодної визначеної вимоги як у ТОВ "ФК "ЦФР", так і у ТОВ "МАНІВЕО" до ОСОБА_1 на момент укладення договорів факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 та № 28/1118-01 від 28.11.2018 не було.

Таким чином, позивач ТОВ "ФК "ЄАПБ" не надав доказів переходу до нього права вимоги до боржника ОСОБА_1 як за кредитним договором № від 03.03.2021, укладеним між ТОВ "ФК "ЦФР" і ОСОБА_1 , так і за кредитним договором № 875664657 від 20.04.2021, укладеним між ТОВ "МАНІВЕО" і ОСОБА_1 ,, оскільки дані кредитні договори були укладені після договорів факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 та № 28/1118-01 від 28.11.2018 відповідно.

Доводи позивача щодо презумпції правомірності правочину не заслуговують на увагу, адже передача за правочином невизначених вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину.

Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження оплати: за договором факторингу від 04 квітня 2024 року № НІ/11/17-Ф, між ПАТ "ТАСКОМБАНК" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" та за договором факторингу від 20 жовтня 2022 року № 20102022, між ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" та ТОВ "ФК "ЄАПБ".

За вказаних обставин, у зв`язку з не доведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів, а отже і обставин видачі кредитних коштів, з метою доведення виконання умов кредитних договорів, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, та не доведенням факту переходу до позивача права вимоги до відповідача, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити повністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю, судовий збір, сплачений позивачем при подані позову, розподілу не підлягає та повністю покладається на позивача.

Враховуючи вищенаведене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, статтями 509, 525, 526, 530, 546, 549, 626, 628, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ", місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

СуддяЮ.А. Феленко