КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 373/1277/23

провадження № 22-ц/824/1380/2024

28 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т.І.

при секретарі Халепчук Д. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» - адвоката Сухої Марини Василівни на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2023 року в складі судді Залеської А. О.,

встановив:

05.07.2023 Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» (далі АТ «Банк Кредит Дніпро») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 05 березня 2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2492, за умовами якого останній отримав кредит на споживчі потреби в розмірі 295 920 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001% річних на строкову заборгованість за кредитом, 56 % річних - на прострочену заборгованість, а також комісії за обслуговування кредиту: з 05.03.2020 по 04.04.2021 - 3% від суми кредиту; з 05.04.2021 по 04.04.2022 - 2,5% від суми кредиту; з 05.04.2022 по 04.04.2023 - 1,5% від суми кредиту; з 05.04.2023 по 05.03.2024 - 0,925% від суми кредиту, на строк кредитування - 48 місяців ( далі - кредитний договір).

Позивач зазначав, що позичальник у порушення умов кредитного договору свої зобов`язання не виконав, кредитні кошти вчасно не повертав, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією.

Так, станом на 18.05.2023 заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 398 092 грн 98 коп., з яких: 163 593,78 грн - заборгованість за строковим кредитом, 84 475,80 грн - заборгованість за простроченим кредитом; 2 203,68 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 147 819,72 грн - заборгованість зі сплати комісії.

Посилаючись на викладене, АТ «Банк Кредит Дніпро» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 398 092,98 грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2023 року позов задовольнив частково.

З ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» стягнуто заборгованість за кредитним договором №2492 від 05 березня 2020 року у розмірі 250 273,26 грн, з яких: 163 593,78 грн - заборгованість за строковим кредитом; 84 475,80 грн - заборгованість за простроченим кредитом; 2 203,68 грн - сума прострочених відсотків. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення мотивоване тим, що 05 березня 2020 року між сторонами укладено кредитний договір, за яким відповідачу надано кредит в розмірі 295 920 грн. Відповідач фактично визнає позовні вимоги щодо суми залишку строкового кредиту, залишку простроченого кредиту та прострочених відсотків, розмір яких підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по особовому рахунку відповідача, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення комісії, суд першої інстанції виходив з того, що комісія про за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Суд зазначив, що в кредитному договорі та додатковій угоді не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та заяві банком встановлена щомісячна комісія за обслуговуванням кредиту.

Суд відхилив аргументи позивача про те, що комісія в кредитному договорі встановлена у відповідності до п. 6.8.3 Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб в АТ «Банк Кредит Дніпро», де наведено загальний перелік послуг банку по обслуговуванню кредиту, за що він стягує плату з клієнта у вигляді щомісячної комісії, оскільки вказані умови є загальними умовами кредитування, з якими відповідач не був обізнаний. Крім цього, перелік послуг у відповідному пункті Універсального договору не є вичерпним та у своїй більшості їх надання залежить від бажання та поведінки клієнта. Опис послуг, наведених у цьому пункті або інших, на які б погодився ОСОБА_1 за додаткову плату, не включено до кредитного договору. Позивач не довів, що крім нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості шляхом направлення SMS - повідомлення, надавав якісь інші виняткові послуги відповідачу, обслуговуючи кредит, які б вартували 6 167,89 грн щомісяця.

Суд першої інстанції зробив висновок, що положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору та відповідні положення додаткової угоди в частині обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту ( розрахунково-касове обслуговування) суперечать положенням частини першої та другої статті 11, частині п`ятій статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі положення є нікчемними.

25.12.2023 представник АТ «Банк Кредит Дніпро» - адвокат Суха М. В. на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2023 року подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення простроченої комісії та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», умова кредитного договору про сплату комісії не є нікчемною. Судом неправильно застосовані норми матеріального права, що регулюють питання споживчого кредитування і встановлення комісій у договорах про споживчі кредити (ст. ст. 8, 9, 12 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 2, 47, 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», постанову Правління Національного банку України від 08.06.2017 № 49, внаслідок чого було прийнято незаконне судове рішення.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

В судовому засіданні представник АТ «Банк Кредит Дніпро» - адвокат Сухая М. В. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Цьома Р. А. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 05 березня 2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2492, за умовами якого останній отримав кредит на споживчі потреби в розмірі 295 920 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001% річних на строкову заборгованість за кредитом, 56 % річних - на прострочену заборгованість, а також комісії за обслуговування кредиту: з 05.03.2020 по 04.04.2021 - 3% від суми кредиту; з 05.04.2021 по 04.04.2022 - 2,5% від суми кредиту; з 05.04.2022 по 04.04.2023 - 1,5% від суми кредиту; з 05.04.2023 по 05.03.2024 - 0,925% від суми кредиту, на строк кредитування - 48 місяців.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кошти в розмірі 295 920 грн, відповідач у свою чергу належним чином свої зобов`язання не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість.

Станом на 18.05.2023 заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 398 092 грн 98 коп., з яких: 163 593,78 грн - заборгованість за строковим кредитом, 84 475,80 грн - заборгованість за простроченим кредитом; 2 203,68 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 147 819,72 грн - заборгованість зі сплати комісії.

Судове рішення оскаржуються в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати комісії. В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У справі, яка переглядається, суд установив, що 05 березня 2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, умовами якого (пункт 1.2 та розділ 4 передбачено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (комісія за розрахунково-касове обслуговування).

Пунктом 1.2 кредитного договору від 05 березня 2020 року передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту: з 05.03.2020 по 04.04.2021 - 3% від суми кредиту; з 05.04.2021 по 04.04.2022 - 2,5% від суми кредиту; з 05.04.2022 по 04.04.2023 - 1,5% від суми кредиту; з 05.04.2023 по 05.03.2024 - 0,925% від суми кредиту.

За змістом положення пункту 6.8.3 Загальних умов кредитування розділу 6 «Умови надання споживчих кредитів» Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» (версія 14.1), визначено, банк здійснює обслуговування кредиту (здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS - повідомлень; вносить зміни до графіка погашення у випадку здійснення клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості тощо) та стягує плату за обслуговування такого кредиту у вигляді щомісячної комісії.

Згідно з пунктом 6.8.7. Загальних умов кредитування банк на вимогу клієнта, але не частіше одного разу на місяць, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати.

З огляду на аналіз змісту наведених положень, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку про надання інформації споживачу, визначених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними.

Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).

Наведені висновки підтримані у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), а саме зазначено, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З урахуванням викладеного, за встановлених обставин справи, яка переглядається, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 147 819,72 грн є правильними.

Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. У мотивувальній частині судового рішення наведено дані про встановлені обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також надано оцінку всім доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин суд апеляційної інстанції, з урахуванням меж перегляду, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» - адвоката Сухої Марини Василівни залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30.07.2024.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук