Дата документу 03.12.2024 Справа № 336/9508/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/9508/21 Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрюк О.В.
Провадження №22-ц/807/1672/24 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої Кочеткової І.В. суддів: Кухаря С.В., Полякова О.З., Секретар Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Петренко Світлана Володимирівна, про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В., про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності.

В обґрунтування позову зазначала, що ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі, торговельного павільйону літ.А, загальною площею 98,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер: ЯЯЯ 897760, виданого 13 вересня 2006 року Запорізькою міською радою Запорізької області. Її право власності було зареєстровано 04 серпня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

02 липня 2021 року державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Гопкою Ю.В. незаконно було зареєстроване право власності на вказане нерухоме майно за її колишнім чоловіком ОСОБА_3 (рішення № 59156735 від 07 липня 2021 року) на підставі договору іпотеки № 010/17-16/60/2, серія та номер: 4248, посвідченого 18 березня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І.; додаткового договіру іпотеки № 1 до договору іпотеки серія та номер: 5759, посвідченого 09 червня 2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І.; договору відступлення прав за договором іпотеки, серія та номер: 716, посвідченого 25 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

15 липня 2021 року позивачка оскаржила незаконні дії державного реєстратора Гопки Ю.В. до Міністерства юстиції України. У відповідь на її скаргу 08 листопада 2021 року вона отримала копію наказу Міністерства юстиції № 3705/5 від 15 жовтня 2021 року, згідно із яким її скаргу було задоволено частково, скасовано рішення від 07 липня 2021 року № 59156735, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Гопкою Ю.В. Виконання цього пункту наказу покладено на Офіс протидії рейдерству.

Проте, Офіс протидії рейдерству повідомив її про неможливість виконати наказ та провести державну реєстрацію припинення права власності ОСОБА_3 на спірну будівлю, оскільки 03 вересня 2021 року на підставі спірного рішення нотаріуса відбувся перехід права власності ввд ОСОБА_3 до ОСОБА_2 .

Посилаючись на вказані обставини, просила суд витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 спірну нежитлову будівлю та передати її ОСОБА_1 як законному власнику; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 60174368 від 03 вересня 2021 року приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В. за ОСОБА_2 ; визнати за позивачкою право власності на вказану нежитлову будівлю.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2022 року, з урахуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2022 року, позов задоволено частково.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 нежитлову будівлю торгівельного павільйону літ.А загальною площею 98,3 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 60174368 від 03 вересня 2021 року приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В. про право власності на житлову будівлю, торгівельний павільйон літ.А загальною площею 98,3 кв.м. по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання права власності відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову в частині витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судовий розгляд справи відбувся без участі відповідачів, про наявність оскаржуваного рішення їм стало відомо після його ухвалення. Судові повістки направлені на адресу відповідачів на судове засідання 25 травня 2022 року, повернулися до суду першої інстанції з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання», докази направлення відповідачам судових повісток на 18 липня 2022 року в матеріалах справи відсутні, копії позовної заяви з додатками також не надсилалися. Правочини, на підставі яких відповідач ОСОБА_3 свого часу набув право власності на спірну нежитлову будівлю, не визнані недійсними, що спростовує висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 не має права відчужувати спірну будівлю за договором дарування ОСОБА_2 .. ОСОБА_1 не є власником спірного майна, оскільки відбувся перехід права власності до ОСОБА_3 , а в подальшому до ОСОБА_2 , а тому у ОСОБА_1 немає законних підстав на витребування спірного майна з володіння ОСОБА_2 , яка не є особою, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа спірним майном в розумінні ст. 387 ЦК України. Правочини з відчуження спірного майна, в тому числі договір дарування спірної будівлі, ніким не оспорені, недійсність їх не встановлена. Відсутні юридичні факти, визначені ст.ст. 387,388 ЦК України, з яким закон пов`язує можливість витребування майна із чужого незаконного володіння.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 18 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2022 року у цій справі скасовано, ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 нежитлову будівлю торгівельного павільйону літ.А загальною площею 98,3 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 60174368 від 03.09.2021 приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В. про право власності на житлову будівлю, торговельний павільйон літ.А загальною площею 98,3 кв.м. по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковою постановою Запорізького апеляційного суду від 22 лютого 2023 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3358, 00 грн.

Постановою Верховного суду від 19 червня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено.

Скасовано постанову Запорізького апеляційного суду від 18 січня 2023 у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 . Справу направлено у цій частині на новий розгляд до апеляційного суду.

Суд касаційної інстанції зазначив про необхідність дослідження підстав набуття ОСОБА_3 права власності на спірну будівлю.

В засідання апеляційного суду, які призначалися на 14.08.2024, 29.10.2024,03.12.2024 апелянти і адвокат Аворник Л.В., яка представляє інтереси ОСОБА_2 не з`явилися. Повістки про іх виклик у судові засідання, які направлялися за зареєстрованою адресою їх місця проживання, яка також зазначалася в апеляційній і касаційній скаргах, повернулися із позначкою на конверті «адресат відсутній за вказаною адресою». Адвокат Аворнік Л.В. про час і місце розгляду справи повідомлена через її електронний кабінет.

Суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності апелянтів і їх представника, визнавши причини їх неявки до суду неповажними.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Грецова А.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є власником спірного майна, яке вибуло не з її волі, а тому відповідно до ст. 387 ЦК України має бути повернуто у її власність.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону, виходячи з такого.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Запорізької міської ради 13 вересня 2006 року, ОСОБА_1 набула право власності на нежитлову будівлю, торговельний павільйон літ.А, загальною площею 98,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.6).

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, право власності позивача на вищезазначену нерухомість було зареєстровано Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 21 вересня 2006 року (т.1 а.с.7).

Право власності ОСОБА_1 було зареєстровано 10 серпня 2020 року також в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 10 серпня 2020 року (т.1 а.с.8).

Згідно з умовами Договору іпотеки № 010/17-16/60/2 від 18 березня 2008 року ОСОБА_1 передала спірне нерухоме майно в іпотеку ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Цей договір забезпечує вимоги ВАТ « Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 010/17- 16/60 від 18 березня 2008 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 243-247).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 02 серпня 2018 року, у справі № 336/5694/15-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю торговельного павільйону літ. А, загальною площею 98,3 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2020 року у справі № 336/8109/18 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на частку спірної нежитлової будівлі. Зазначене рішення в цій частині залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 24 лютого 2021 року та постановою Верховного Суду від 09 лютого 2022 року.

Відповідно до Договору про відступлення права вимоги від 25 червня 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» (первісний кредитор) відступило право вимоги АТ «Оксі Банк» (новий кредитор) за кредитним договором № 010/17-16/60 від 18 березня 2008 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правоноступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 та за договором іпотеки № 010/17-16/60/1 від 18 березня 2008 року, що укладений між ВАТ«Райффайзен Банк Аваль» (правоноступником якого є АТ « Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 (т.2 а.с. 1-10).

Відповідно до п. 2.1 цього договору в порядку та на умовах, визначених договором, АТ «Райффайзен Банк Аваль» за плату новому кредитору АТ «Оксі Банк» відступає належне йому право вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє первісного кредитора як сторону кредитора у кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором. При цьому новий кредитор набуватиме статус правонаступника первісного кредитора відповідно до чинного законодавства України, у виконавчому провадженні, пов`язаному з правом вимоги.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 010/17-16/60/1 від 18 березня 2008 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» засвідчили, що станом на 25 червня 2020 року на дату укладення договору відступлення права вимоги від 25 червня 2020 року, загальна сума заборгованості Боржника ОСОБА_1 перед Первісним кредиором АТ « Райффайзен Банк Аваль становить 93 249,50 доларів США та 533 888,95 грн (т. 2 а.с. 6).

Відповідно до договору про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л. В. 25 червня 2020 року (зареєстрований в реєстрі за № 711) у зв`язку з укладенням сторонами договору відступлення прав вимоги іпотекодержатель АТ «Райффайзен Банк Аваль» передає, а новий іпотекодержатель АТ «Оксі Банк» приймає всі права вимоги за договором іпотеки від 18 березня 2008 року № 010/17-16/60/2, що укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» як іпотекодержателем та ОСОБА_1 як іпотекодавцем. Предметом іпотеки є спірна нежитлова будівля.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59156735 від 07 липня 2021 року, 02 липня 2021 року державним реєстратором виконавчого комітетом Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Гопкою Ю.В. було зареєстроване право власності на нерухоме майно нежитлову будівлю, торговельний павільйон літ.А загальною площею 98,3 кв.м. по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 на підставі договору іпотеки № 010/17-16/60/2, серія та номер: 4248, виданого 18 березня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І.; додаткового договору іпотеки № 1 до договору іпотеки серія та номер: 5759, виданого 09 червня 2010 року, видавник приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І.; договору відступлення прав за договором іпотеки, серія та номер: 716, виданого 25 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В.(т. 1 а.с.9-10).

15 липня 2021 року позивач ОСОБА_1 оскаржила дії державного реєстратора до Міністерства юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України № 3705/5 від 15 жовтня 2021 року частково задоволено скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення від 07 липня 2021 року № 59156735, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Гопкою Ю.В. Виконання цього пункту наказу покладено на Офіс протидії рейдерству (т. 1 а.с.11).

З відповіді Офісу протидії рейдерству щодо виконання наказу Міністерства юстиції України від 15 жовтня 2021 року № 3705/5 вбачається, що офісу протидії рейдерству не виявилося можливим виконати наказ та провести державну реєстрацію припинення права власності ОСОБА_3 на нежитлову будівлю, торговельний павільйон літ.А, загальною площею 98,3 кв.м. по АДРЕСА_1 відповідно до закону, оскільки 03 вересня 2021 року на підставі рішення приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В. відбувся перехід права власності на нежитлову будівлю від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (т. 1 а.с.12).

Як видно із договору дарування від 03 вересня 2021 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2778, ОСОБА_3 передав безоплатно у власність ОСОБА_2 , а остання прийняла від нього у власність як дарунок належну йому на праві приватної власності нежитлову будівлю, торгівельного павільйону літ.А, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 98,3 кв.м. (т. 1 а.с.76-77).

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Основним речово-правовим способом захисту права власності є віндикаційний позов.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом

Відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, провадження № 12-128гс19).

Отже, право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути в нього витребуване.

Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Як зазначалось, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , яка є власником нежитлової будівлі, торговельний павільйон літ.А, загальною площею 98,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , передала вказане нерухоме майно в іпотеку ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується Договором іпотеки № 010/17-16/60/2 від 18 березня 2008 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2017 року у справі № 336/5694/15-ц було звернуто стягнення на вказаний предмет іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотека є окремим видом застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно зі статтею 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних вират на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку з пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частинами першою та другою статті 560 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, статтею 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності визначено звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

Отже, в силу застави обтяжувач має право ініцюювати звернення стягнення на предмет забезпечувалього обтяження в судовому порядку, посилаючись на обставини щодо невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, або в позасудовому порядку, внаслідок чого право власності заставодавця на майно може бути припинено в порядку, встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредитора та реєстрації обтяжень».

Проте, факт припинення права власності з підстав, передбачених пунктом 8 чатини першої статті 346 ЦК України, законодавець пов`язує не з наявнітю рішення суду про звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника, а саме із завершальною стадією, укладення відповідного правочину на підставі реалізації такого майна у зв`язку із зверненням стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 311/491/18 ( провадження № 61-4637 св19).

Отже, з набранням законної сили рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2017 року по справі № 336/5694/15-ц за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на премет іпотеки право власності на спірне нерухоме майно ОСОБА_1 не припинилося, оскільки дане майно реалізовано не було, а відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спірний павільйон зареєстрований був за ОСОБА_1 .

Зазначені обставини були встановлені постановою Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 336/8109/18 ( провадження № 61-4359св21).

В подальшому, 25 червня 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив право вимоги за кредитним договором № 010/17-16/60/1 від 18 березня 2008 року та договором іпотеки № 010/17-16//60/2 від 18 березня 2008 року АТ «Оксі Банк».

03 вересня 2021 року ОСОБА_3 передав безоплатно у власність ОСОБА_2 як дарунок спірне нерухоме майно,

Відповідно до п.2 Договору дарування від 03 вересня 2021 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , спірне нерухоме майно належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі Договору іпотеки № 010/17-16/60/2, посвідченого Бургазли І.І., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 18.03.2008 за реєстровим № 4248, додаткового договору №1 до договору іпотеки, посвідченого Вовк І.І. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 09.06.2010 за реєстровим № 5759 та Договором про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченого Чернюх Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 25.06.2020 за реєстровим № 716.

З метою з`ясування підстав набуття ОСОБА_3 права власності на спірну будівлю та на виконання вимог постанови Верховного Суду від 19 червня 2024 року в цій справі, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 14 серпня 2024 року витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В. документи, які були надані ОСОБА_3 на підтвердження права власності на нежитлову будівлю, торговельний павільйон літ.А загальною площею 98,3 кв.м. по АДРЕСА_1 , при укладенні договору дарування з ОСОБА_2 03 вересня 2021 року, зареєстрованого за №2778.

На виконання вказаної ухвали апеляційного суду приватним нотаріусом Петренком С.В. надано Договір іпотеки № 010/17-16/60/2 від 18 березня 2008 року, Додатковий договір № 1 від 09 червня 2010 року, Договір від 25 червня 2020 року про відступлення прав за Договором іпотеки № 010/17-16/60/2 від 18 березня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за реєстровим номером №4248 (т.3 а.с. 163-170).

Відповідно до п. 1.1 Договору про відступлення прав від 25 червня 2020 року, ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» (Іпотекодержатель) передає, а ОСОБА_3 (Новий Іпотекодержатель) приймає всі права вимоги за Договором іпотеки № 010/17-16/60/2 від 18 березня 2008 року, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , який виступає в якості забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з Кредитного договору № 010/17-16/60/1 від 18 березня 2008 року. З моменту укладення цього Договору Новий кредитор набуває статусу Іпотекодержателя за Договором іпотеки. Відступлення права вимоги за Договором іпотеки розповсюджується в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до Договору іпотеки. Предметом Іпотеки за Договором іпотеки, право вимоги за якими відступається за цим Договором є: нежитлова будівля, торгового павільйону літ.А, загальною площею 98,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, 25 червня 2020 року відповідно до вищевказаного договору ОСОБА_3 набув прав Іпотекодержателя на предмет іпотеки, а саме: нежитлова будівля, торговельний павільйон літ.А, загальною площею 98,3 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Проте, зазначений договір про відступлення прав судовим рішенням визнано недійсним.

Судом встановлено, що постановою Запорізького апеляційного суду від 03 квітня 2024 року, яка не оскаржувалось та набрала законної сили, в справі № 336/7600/22 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір від 25 червня 2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстрований в реєстрі за N715, про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 18 березня 2008 року № 010/17-16/60/2, укладеним між Відкритим акціонерним товариством « Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 (т.3 а.с. 66-74).

У вказаній постанові встановлено, що 25 червня 2020 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за реєстровим номером №4248, в реєстрі зареєстровано за №715, за умовами якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» передало АТ «Оксі Банк» всі права вимоги за іпотечним договором № 010/17-16/60/2 від 18 березня 2008 року.

Отже, апеляційним судом встановлено, що 25 червня 2020 року АТ «Оксі Банк» відступив права вимоги за Договором іпотеки № 010/17-16/60/2 від 18 березня 2008 року ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП», яке, в свою чергу, відступило права вимоги за вказаним договором ОСОБА_3 .

Проте, оскільки Договір від 25 червня 2020 року, укладений між ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_3 , про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 18 березня 2008 року № 010/17-16/60/2, визнано судом недійсним, ОСОБА_3 не є Іпотекодержателем спірного предмета іпотеки.

Крім того, оскільки вказані Договори про відступлення прав вимоги самі по собі не припиняли права власності ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно, яке, в свою чергу, не було реалізоване за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2017 року по справі № 336/5694/15-ц, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_3 не набував права власності на спірне нерухоме майно.

Іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки.

Власником вищезазначеного нерухомого майна залишається ОСОБА_1 як Іпотекодавець за договором іпотеки № 010/17-16//60/2 від 18 березня 2008 року.

Право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_3 рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59156735 від 07 липня 2021 року, яке було скасовано Наказом Міністерства юстиції України № 3705/5 від 15 жовтня 2021 року.

Верховний Суд у постанові від 19 червня 2024 року в цій справі зазначив про те, що сам факт державної реєстрації набутого особою права (відповідне рішення про реєстрацію) лише підтверджує визнання цього права державою, але саме по собі рішення щодо державної реєстрації не є способом набуття цього права. Відповідно до цього висновку скасування такого рішення про державну реєстрацію наказом Мін`юсту України саме по собі також не може визначати наявність або відсутність права власності особи, тобто припиняти це право або наділяти ним.

Зважаючи на те, що апеляційним судом встановлено, що право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору від 25 червня 2020 року, укладеного міжТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_3 , про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 18 березня 2008 року № 010/17-16/60/2, який постановою Запорізького апеляційного суду від 03 квітня 2024 року в справі № 336/7600/22 визнано недійcним, колегія суддів вважає недоцільним дослідження реєстраційної справи щодо Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59156735 від 07 липня 2021 року, оскільки договір, на підставі якого було зареєстровано право власності ОСОБА_3 , є недійсним. Крім того, як зазначалось, вказаний договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки не припиняв права власності ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно, а сам факт реєстрації права власності за ОСОБА_3 без відповідної правової підстави не свідчить про перехід до нього такого права власності. До того ж відповідне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59156735 від 07 липня 2021 року, було скасовано.

Отже, оскільки до ОСОБА_3 не переходило право власності на спірне майно, він не мав права його відчужувати.

Також ОСОБА_3 наразі не є іпотедержателем спірного майна.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Колегія суддів встановила, що матеріали справи містять належні та достатні докази того, що нежитлова будівля, торговельний павільйон літ.А, загальною площею 98,3 кв.м. по АДРЕСА_1 , вибула з володіння ОСОБА_1 поза її волею, а ОСОБА_3 не мав права її відчужувати, тому у позивача є законні підстави для витребування спірного майна з незаконного володіння ОСОБА_2 .

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно. Рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, набуте нею у 2006 році.

Вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 60174368 від 03.09.2021, підлягає задоволенню для забезпечення повноцінного захисту та відновлення порушених прав позивачки.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності за відповідачем підлягають задоволенню і у такий спосіб будуть захищені права позивача, як власника, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання за нею права власності на нерухоме майно.

Отже, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір дарування не визнавався недійсним не впливають на правильність висновків суду, оскільки якщо майно отримано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення по суті позовних вимог, апеляційна скарга не містить.

Проте, одним з доводів апеляційної скарги було неналежне повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи судом першої інстанції.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно з частинами 3, 5 статті 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Частиною 1 статті 130 ЦПК України визначено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Встановлено, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 є адреса: АДРЕСА_3 , а ОСОБА_2 адреса: АДРЕСА_4 ( т. 1 а.с. 27-28).

Проте за вказаною адресою судові повістки про виклик в судове засідання на 18 липня 2022 року відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не були надіслані. В матеріалах справи відсутні повідомлення про вручення відповідачам судових повісток в судове засідання на 18 липня 2022 року.

Крім того, відповідачі не були належним чином повідомлені про судові засідання, призначені на 28 лютого 2022 року та 25 травня 2022 року.

Таким чином, суд першої інстанції розглянув справу та ухвалив рішення за відсутності відповідачів та відомостей про їх належне повідомлення про час та місце судового розгляду у відповідності до статті 128 ЦПК України.

Оскільки належне повідомлення осіб, які беруть участь у справі, є обов`язковим (ч.2 ст. 211 ЦПК України), участь у справі є процесуальним правом таких осіб (ст. 43 ЦПК України), а згідно зі ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства належить змагальність сторін та доведення суду переконливості своїх доводів (повідомлення про судове засідання є елементом змагальності та обов`язком суду), то неповідомлення про дату судового засідання є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Таке допущене судом порушення норм процесуального законодавства, на якому наголошують відповідачі у своїй апеляційній скарзі, у відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2022 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 нежитлову будівлю торгівельного павільйону літ.А загальною площею 98,3 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 60174368 від 03.09.2021 року приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко Світлани Володимирівни про право власності на нежитлову будівлю, торговельний павільйон літ.А загальною площею 98,3 кв.м. по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2024 року.

Головуюча І.В. Кочеткова

Судді С.В. Кухар

О.З. Поляков