Справа № 599/2278/24
н.п.2-о/599/159/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року Зборівський районний суд Тернопільської області в складі судді Снігурського В. В., при секретарі Куриляк О.Г.,

розглянувши в м.Зборові справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

заявник ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою, згідно якої просить видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав щодо ОСОБА_2 та покласти на нього обов`язки: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 строком на 4 місяців; заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 4 місяців; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 4 місяці.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 проживає за адресою реєстрації в АДРЕСА_1 . Разом з нею в будинку проживає її син - ОСОБА_2 . Протягом тривалого часу заявниця потерпає від домашнього насильства зі сторонни свого сина психологічного та фізичного характеру. Психологічне насильство проявляється в нецензурній лайці, словесних образах, погрозах. Крім цього, ОСОБА_2 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння систематично застосовує відносно неї фізичне насильство, зокрема: здійснив ляпас по обличчі, а також штовхає. Тому вважає, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства.

Представник заявника заяву ОСОБА_1 підтримує та просить розглядати справу у її відсутності.

Зацікавлена особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Суд дослідив та оцінив надані докази і приходить до наступних висновків:

згідно поданої заяви, що ОСОБА_1 та її син - зацікавлена особа ОСОБА_2 проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак не надано документів про місце реєстрації ОСОБА_2 і хто є власником зазначеного житла.

Представник заявниці долучив до заяви лише постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, а саме :

постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 20.05.2024 №599/1122/24, згідно якої ОСОБА_2 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Як вбачається з змісту постанови суду, ОСОБА_2 09.05.2024 о 08.00 год., перебуваючи по місцю спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері;

постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 01.07.2024 у справі №599/1404/24, згідно якої ОСОБА_2 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, згідно якої ОСОБА_2 10.05.2024 о 18.20 год. в АДРЕСА_1 , вчинив сварку із ОСОБА_1 , нецензурно лаявся, погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство;

постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 10.10.2024 у справі №599/2165/24, згідно якої ОСОБА_2 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Встановлено, що 21.09.2024 близько 13.30. год. ОСОБА_2 , перебуваючи за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_1 : наносив їй словесні образи, штовхав, застосував фізичний вплив.

Згідно термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №331943 від 27.09.2024, застосовано до ОСОБА_2 заходи термінового заборонного припису: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи та заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Заходи ТЗП стосовно кривдника діяли строком на 5 діб з 12.00 год. 27.09.2024 та діє до 12.00 год. 02.10.2024.

Будь яких інших доказів до заяви не долучено.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

У постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) та від 20 травня 2020 року у справі № 673/1607/19 (провадження № 61-1432св20) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію і спрямований на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним вище законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.08.2019 у справі № 640/23804/18, від 02.09.2020 у справі № 635/4854/19-ц, від 24.02.2021 у справі № 570/2528/20, від 17.11.2021 у справі №755/937/21.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У разі ненадання запитуваної інформації суд має право розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 77 та частиною першою статті 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись із заявою про необхідність видачі обмежувального припису, представник заявниці посилається на те, що ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності у 2024 році за ст.173-2 КупАП.

Проте в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 вчиняв дії, що містять ознаки домашнього насильства протягом жовтня 2024 року до дня звернення з даною заявою, тобто до 29 жовтня 2024 року.

З огляду на зміст ст. ст. 350-1 350-8 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається у випадку продовжуваних та триваючих дій кривдника, що містять ознаки домашнього насильства і у зв`язку з цим законодавцем встановлено негайний розгляд таких заяв протягом 72 годин з дня надходження до суду.

Проте, будь яких інших доказів дій ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 в даний час, що містять ознаки домашнього насильства, до заяви не долучено.

Отже, представником заявника не надано жодного доказу на підтвердження того, що на час звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису існує вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у зв`язку із незастосуванням щодо ОСОБА_2 обмежувального припису.

Крім цього, вирішуючи справу, суд повинен дотримуватись справедливого балансу між інтересами сторін та наслідками обмеження певних прав для особи. Враховуючи, що кожна окрема ситуація може мати унікальні чинники/обставини, які впливають на рівень небезпеки, пов`язаного з насильством, застосування того чи іншого виду обмежень повинно бути співмірним із потенційними ризиками та реальними діяннями особи. Права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені свавільно, без належних на те правових підстав.

Як вбачається з заяви щодо видачі обмежувального припису заявниця просить позбавити зацікавлену особу право користуватися житлом за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: заборонити перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 строком на 4 місяців; заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 4 місяців.

Заявницею (її представником) у даній справі не доведено наявності підстав для застосування заходу втручання у право на мирне володіння майном і обмеження права заінтересованої особи на житло і що таке втручання у права і свободи ОСОБА_2 є пропорційним.

За таких обставин заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12, 81,89, 350-1 350-6, 264,265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга може бути подана до Тернопільського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня прийняття рішення.

Суддя Зборівського

районного суду В.В. Снігурський