Дата документу 20.11.2024 Справа № 335/1940/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/1940/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Апаллонова Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/1749/24-2 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Трофимової Д.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Полякова О.З.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білана Дмитра Геннадійовича, заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Укрсиббанк», Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білана Д.Г, заінтересовані особи - ОСОБА_2 , АТ «Укрсиббанк», Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), просив суд: визнати протиправними дії старшого державного виконавця Білана Д.Г. відділу примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) стосовно перерахування боргу, визначеному судом в доларах США, на гривні при примусовому виконанні виконавчого листа №335/1940/15-ц від 10.12.2015, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, та скасувати постанову державного виконавця Білана Д.Г. про визначення суми боргу у гривнях замість суми боргу, зазначеного судом у доларах США, по виконавчому листу № 335/1940/15-ц від 10.12.2015, виданому Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначав, що 21.06.2024 року він випадково дізнався, що банківська картка, на яку скаржник отримує пенсію, заблокована і користуватися нею не можливо. У відділенні банку скаржнику пояснили, що арешт у сумі 770 544,84 грн. накладений постановою державного виконавця Білана Д.Г.

Ігноруючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець Білан Д.Г. повторно відкрив виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 335/1940/15-ц від 10.12.2015 року та самостійно, перебираючи на себе функції суду, вийшовши за межі виконавчого документу, зазначив суму стягнення, яка не встановлена судом. Тобто сума стягнення судом визначена у доларах США, а державний виконавець визначив її у гривнях.

Станом на 28.06.2024 на банківський рахунок, по якому скаржник отримує пенсію, державним виконавцем накладений арешт на суму коштів 770 544,84 грн., це та сума, що виконавець вирахував переводячи долари США у гривні. Вважає такі дії держвиконавця незаконними та такими, що суперечать вимогам статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки між стягувачем та боржником існувало валютне грошове зобов`язання, і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом в доларах США.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2024 року скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білана Дмитра Геннадійовича, заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Укрсиббанк», Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити вимоги скарги.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що державний виконавець Білан Д.Г., ігноруючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», повторно відкрив виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 335/1940/15-ц від 10.12.2015 року та самостійно, перебираючи на себе функції суду, вийшовши за межі виконавчого документу, зазначив суму стягнення, яка не встановлена судом. Тобто сума стягнення судом визначена у доларах США, а державний виконавець визначив її у гривнях.

Вказує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим по справі доказам, не врахував висновки Верховного Суду та вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Від представника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білана Д.Г. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. Зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

У відповіді на відзив державного виконавця Білана Д.Г. та «уточненнях до апеляційної скарги» ОСОБА_1 зазначив, що він повністю підтримує вимоги своєї апеляційної скарги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що підстав для визнання протиправними дій старшого державного виконавця Білана Д.Г. не встановлено, державний виконавець діяв в межах своїх повноважень у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження", також судом не встановлено, що права заявника були порушені з боку особи, дії якої оскаржуються, підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 в обраний заявником спосіб немає.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за кредитним договором № 32-246-К/Р (№0) від 10.02.2006 року в розмірі - 5 472,41 долара США 41 цент, з яких: 5 012,57 дол. США - кредитна заборгованість; 459,84 дол. США - заборгованість по процентам, та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів сплати кредиту № 32-246-К/Р (№0) від 10.02.2006 року та процентів за кредит в розмірі - 2 675,75 гривень 75 копійок, з яких:1 661,81 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту;1 013,94 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу за кредитним договором №0 від 07.02.2007 року в розмірі - 10 367,19 доларів США 19 центів, з яких: 9 477,23 дол. США - кредитна заборгованість; 889,96 дол. США - заборгованість по процентам, та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів сплати кредиту № 0 від 07.02.2007 року та процентів за кредит в розмірі - 4 576,98 гривень 98 копійок, з яких: 2 337,99 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 2 238,99 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частках на користь ПАТ «УкрСиббанк» витрати по сплаті судового збору у рівних частках по 1 827 грн. з кожного у загальному розмірі 3 654,00 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк»», треті особи - Управління Національного Банку України, Інспекція з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області, про визнання недійсними кредитних договорів, залишено без задоволення.

Після набрання рішенням чинності були видані виконавчі листи окремо щодо двох боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , які було пред`явлені стягувачем до примусового виконання, і які перебували на примусовому виконанні.

Так, на примусовому виконанні перебували виконавчі провадження, які входили до складу зведеного виконавчого провадження № 61504602:

- № 61474058 з примусового виконання виконавчого листа 335/1940/15-ц, який видав Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, про «стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суми боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за кредитним договором № 32-246-К/Р (№ 0) від 10.06.2006 в розмірі 5 472,41 долара США, та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів сплати кредиту № 32-246-К/Р (№ 0) від 10.02.2006 та процентів за кредит в розмірі 2 675,75 грн.»;

- № 61474343 з примусового виконання виконавчого листа 335/1940/15-ц, який видав Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, про «стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму боргу за кредитним договором № 0 від 07.02.2007 в розмірі 10 367,19 доларів США, та процентів за кредит в розмірі 4 576,98 грн.»;

- № 61473756 з примусового виконання виконавчого листа 335/1940/15-ц, який видав Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, про «стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частках на користь Публічного Акціонерного товариства «УкрСиббанк витрати по сплаті судового збору у рівних частках по 1 827 грн. з кожного у загальному розмірі 3 654 грн.».

Зазначені виконавчі провадження, відкриті щодо боржника ОСОБА_1 , перебували на примусовому виконанні у Василівському відділі державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Також встановлено, що виконавчі листи № 335/1940/15-ц щодо боржника ОСОБА_2 перебували на виконанні у приватного виконавця Коциняна М.О.

25.04.2024 приватний виконавець Коцинян М.О. виніс постанови про закінчення виконавчого провадження, як фактично виконаного відносно боржника ОСОБА_2 .

Наказом Міністерства юстиції України № 2869/5 від 08.07.2022 «Про визначення органу державної виконавчої служби, який здійснюватиме примусове виконання рішень» (зі змінами, внесеними наказом № 182/5 від 11.01.2023) визначено, що під час дії воєнного стану відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснюється примусове виконання рішень, місцем виконання яких є територія, на яку поширюється компетенція, зокрема, Василівського відділу державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 182/5 від 11.01.2023 та до пункту 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, розглянута заява представника стягувача АТ «Укрсиббанк» Дюдіна Д.М. від 24.04.2024 щодо передачі виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

За результатами розгляду вищевказаної заяви від 24.04.2024 начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Визвілко Т.В. надано доручення № 51055/26-37 від 16.05.2024, яким відділ зобов`язано, зокрема, прийняти до виконання зведене виконавче провадження № 61504602, до складу якого входять виконавчі провадження № 61473756, 61474343, 61474058.

Зазначені виконавчі провадження, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 61504602, передані з Василівського відділу державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), та 24.05.2024 прийняті відділом для подальшого виконання на підставі наказу Міністерства юстиції України № 2869/5 від 08.07.2022 «Про визначення органу державної виконавчої служби, який здійснюватиме примусове виконання рішень» (зі змінами, внесеними наказом № 182/5 від 11.01.2023) та на виконання доручення начальника Управління Визвілко Т.В. за № 51055/26-37 від 16.05.2024.

Враховуючи викладене, керуючись нормами чинного законодавства, на підставі вищезазначеного доручення № 51055/26-37 від 16.05.2024 старшим державним виконавцем відділу Біланом Д.Г. 24.05.2024 було винесено постанови про передачу та прийняття виконавчих проваджень № 61473756, 61474343, 61474058.

27.05.2024 виконавчі провадження № 61474058, 61474343, 61473756, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 61504602, закінчено на підставі п. 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з надходження заяви представника стягувача АТ «Укрсиббанк» Дюдіна Д.М. від 24.05.2024 за вих. № 534/24 про закінчення виконавчих проваджень.

Згідно результату пошуків виконавчих проваджень в АСВП встановлено, що ВП №75150094 відкрито 28.05.2024 року боржник ОСОБА_1 , стягувач: держава в особі ВПВР УЗПВР в Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); ВП №75149992 відкрито 28.05.2024 року боржник ОСОБА_1 , стягувач: держава в особі ВПВР УЗПВР в Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); №75150053 відкрито 28.05.2024 року боржник ОСОБА_1 , стягувач: держава в особі ВПВР УЗПВР в Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Інші відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 в АСВП відсутні. Усі виконавчі провадження, де стягувачем є АТ "Укрсиббанк", завершені.

Таким чином, солідарними боржниками борг перед банком погашено в повному обсязі, про що виконавцями (державним та приватним) винесені відповідні постанови 25.04.2024 року та 27.05.2024 року щодо кожного боржника окремо.

У межах зведеного виконавчого провадження № 61504602 на момент закінчення виконавчих проваджень заборгованість боржника ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України у частині стягнення з нього виконавчого збору складала 1 583,95 доларів США та 741,87 гривні.

Зважаючи на те, що боржником у межах зведеного виконавчого провадження № 61504602 виконавчий збір не сплачено, 28.05.2024 у порядку ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем відділу відкрито виконавчі провадження № 75149992, 75150053, 75150094, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 75150512, про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 .

В той же час, після отримання державним виконавцем інформації щодо виконання постанов від 28.05.2024 та від 17.06.2024 про арешт коштів боржника від банків, небанківських надавачів платіжних послуг, емітентів електронних грошей, інших фінансових установ, арешт № 61474343, накладений на кошти боржника 24.05.2024 у межах закінченого зведеного виконавчого провадження № 61504602 на суму стягнення 704 842,90 грн., знято 08.07.2024 відповідною постановою № 61474343 про зняття арешту з коштів у зв`язку з виведенням нестягнутої суми виконавчого збору в окремі виконавчі провадження (зведене виконавче провадження № 75150512), в межах яких задля виконання рішень вже накладено арешти від 28.05.2024 та від 17.06.2024 на кошти боржника у межах нової суми стягнення.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що предметом скарги не є оскарження постанов про стягнення суми виконавчого збору, накладення арешту на рахунки, а є дії старшого державного виконавця ОСОБА_3 відділу примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) стосовно перерахування боргу, визначеному судом в доларах США на гривні при примусовому виконанню виконавчого листа №335/1940/15-ц від 10.12.2015, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, та скасування постанови державного виконавця Білана Д.Г. про визначення суми боргу у гривнях замість суми боргу, зазначеному судом у доларах США по виконавчому листу № 335/1940/15-ц від 10.12.2015, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя. Оскільки вимоги скарги ОСОБА_1 не уточнював і не змінював, суд першої інстанції обґрунтовано, виходячи із положень ст. 13 ЦПК України, розглянув скаргу в межах заявлених вимог.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд правильно врахував, що 27.05.2024 виконавчі провадження № 61474058, 61474343, 61473756, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 61504602, закінчено на підставі п. 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з надходженням заяви представника стягувача АТ «Укрсиббанк» Дюдіна Д.М. від 24.05.2024 за вих. № 534/24 про закінчення виконавчих проваджень.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

24.05.2024 у межах закінченого зведеного виконавчого провадження № 61504602 на суму стягнення 704 842,90 грн., знято 08.07.2024 відповідною постановою № 61474343 про зняття арешту з коштів у зв`язку з виведенням нестягнутої суми виконавчого збору в окремі виконавчі провадження (зведене виконавче провадження № 75150512), в межах яких задля виконання рішень вже накладено арешти від 28.05.2024 та від 17.06.2024 на кошти боржника у межах нової суми стягнення.

Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, з урахуванням тих обставин, що постанова про стягнення виконавчого збору не є предметом вказаної скарги, даних про її скасування матеріали справи не містять, її оскарження закон передбачає до суду іншої юрисдикції - адміністративного суду, тому суд підставно не надавав оцінку її правомірності та правомірності дій державного виконавця щодо винесення постанов про стягнення виконавчого збору та виконання вказаних постанов.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» N 1404-VIII від 02.06.2016 року рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Вищезазначене конституційне положення відображено й у частинах першій та другій статті 18 ЦПК України, в якій вказано, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Горнсбі проти Греції» ЄСПЛ зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Крім того, слід наголосити, що невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

За змістом ст. 1 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Згідно пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404.

Відповідно до частини третьої зазначеної статті Закону у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Порядок звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті, визначений у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 є аналогічним тому, що містився у статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ, який втратив чинність. Положення вказаних статей є ідентичними.

Велика Палата Верховного Суду вже висловлювала висновки щодо особливостей звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті, зокрема висновки щодо застосування положень статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ, у яких вказано, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14 (провадження № 14-134цс18)).

У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14- 446цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

У даній справі, встановлено, що виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, виданим Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя на підставі рішення цього суду від 24.09.2015 року, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом, пені в іноземній валюті доларах США та національній валюті - гривнях.

Станом на 24.05.2024 у межах зведеного виконавчого провадження № 61504602 була наявна заборгованість: виконавче провадження № 61474058 5 472,41 доларів США та 2 675,75 грн. боргу, 547,24 доларів США та 267,57 грн. виконавчого збору; виконавче провадження № 61473756 - 166,09 грн. боргу та 16,61 грн. виконавчого збору; виконавче провадження № 61474343 10 367,19 доларів США та 4 576,98 грн. боргу, 1 036,71 доларів США та 457,69 грн., 1 125,39 грн. витрат виконавчого провадження (у зв`язку з відновленням виконавчого провадження тощо), а загалом 17 423,55 доларів США та 9 286,08 грн.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (абзац перший частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»).

У межах зведеного виконавчого провадження № 61504602 на момент закінчення виконавчих проваджень заборгованість боржника ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України у частині стягнення з нього виконавчого збору складала 1 583,95 доларів США та 741,87 гривні.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом (частина третя статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»).

Враховуючи, що боржником у межах зведеного виконавчого провадження № 61504602 виконавчий збір, який визначено державним виконавцем у розмірі 1 583,95 доларів США та 741,87 гривні не сплачено, 28.05.2024 у порядку ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем відділу відкрито виконавчі провадження № 75149992, 75150053, 75150094, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 75150512, про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 .

Підставою закінчення виконавчого провадження відповідно до положень п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», є факт виконання рішення суду у повному обсязі та у спосіб, зазначений у відповідному виконавчому документі. Перед прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зобов`язаний встановити факт виконання відповідного рішення боржником, зокрема, шляхом отримання від боржника доказів його виконання. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №914/3703/15, від 16 січня 2021 року у справі № 910/4071/17.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що приймаючи постанову від 27.05.2024 про закінчення виконавчих проваджень № 61474058, 61474343, 61473756, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 61504602, на підставі п. 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виходив з того, що рішення виконано у повному обсязі згідно заяви стягувача АТ «Укрсиббанк» від 24.05.2024 за вих. № 534/24 про закінчення виконавчих проваджень.

Враховуючи, що сам стягувач подав заяву про закінчення виконавчих проваджень, визнавши належним виконання боржниками рішення суду, додаткових підстав для перевірки факту повного фактичного виконання рішення суду та валюти такого виконання, з урахуванням тих обставин, що саме стягувачу має бути перерахована іноземна валюта, визначена судовим рішенням, або її еквівалент у гривні на дату здійснення платежу, будь-яких заперечень з приводу валюти виконання рішення суду стягувач не заявляв, письмові заяви чи клопотання про необхідність проведення стягнення не в гривні, а в іноземній валюті за період виконання судового рішення до відділу Державної виконавчої служби не направляв, колегія суддів погоджується з висновком суду, що підстав для визнання дій старшого державного виконавця Білана Д.Г. відділу примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) стосовно перерахування боргу, визначеному судом в доларах США на гривни при примусовому виконанню виконавчого листа №335/1940/15-ц від 10.12.2015, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, протиправними у закінченому на підставі заяви стягувача виконавчому провадженні немає.

Крім того, оскільки в матеріалах справи відсутня постанова про визначення суми боргу у гривнях замість суми боргу зазначеному судом у доларах США по виконавчому листу №335/1940/15-ц від 10.12.2015, що виданий Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, яку просить скасувати заявник, і судом не встановлено обставин винесення державним виконавцем такої постанови, з урахуванням закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» суд першої інстанції також правильно виснував, що підстав для задоволення скарги в частині вимог про її скасування також немає.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду, який не встановив підстав для визнання протиправними дій старшого державного виконавця Білана Д.Г. Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), оскільки державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження", в межах своїх повноважень.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно надав оцінку наявним в матеріалах доказам, та правильно постановив ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Посилання в апеляційній скарзі на відповідні правові висновки Верховного Суду правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки висновки суду не суперечать правовим висновкам, що викладені у перелічених у скарзі постановах Верховного Суду.

Решта доводів апеляційної скарги, у тому числі щодо надання оцінки скрин-шотам з екрана смартфона, зводяться до повторень доводів скарги, незгоди з судовим рішенням, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи перевірені та їм дана належна оцінка.

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування цієї ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої не спростовують висновків ухвали, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 29 листопада 2024 року.

Головуюча Д.А. Трофимова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков