Провадження № 4-с/712/68/24
Справа № 712/1566/13-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі ГАНДЖА В.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), суб`єкт оскарження: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області ПЛЕСЮК Олексій Степанович (м. Черкаси, вул. Хрещатик 195, оф. 219) на дії/бездіяльність органу примусового виконання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання, посилаючись на те, що на примусовому виконанні у приватного виконавця Плесюк О.С. перебуває виконавчий лист № 708/1566/13ц виданий 07.05.2015 року.

З 08.03.2022 року по теперішній час ОСОБА_2 проходить військову службу у зв`язку з загальною мобілізацією, пов`язаною з військовою агресією росії відносно України, у в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України.

16.11.2022 року постановою приватного виконавця Плесюк О.С. було зупинено вчинення виконавчих дій на підставі п.1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» до закінчення проходження військової служби.

16.08.2024 року приватному виконавцю Плесюк О.С. було надіслано Довідку за формою № 5, якою підтверджувалося, що на даний час ОСОБА_2 продовжує проходити військову службу.

У відповідь на цю заяву, 26.08.2024 року приватним виконавцем Плесюк О.С. було надіслано постанову про поновлення вчинення виконавчих дій від 24.06.2024 року, а також видано наручно постанову про звернення стягнення на заробітну плату від 13.08.2024 року.

Вважає постанову про поновлення виконавчих дій такою, що винесена з порушенням вимог закону. З спірної постанови не вбачається з яких саме документів або інформації, приватному виконавцю стало відомо про усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій 16.11.2022 року. Як наслідок протиправного поновлення вчинення виконавчих дій, приватним виконавцем з порушенням закону було винесено і постанову про звернення стягнення на заробітну плату від 13.08.2024 року.

Крім того, зазначив, що з напису на звороті виконавчого листа, який перебуває на примусовому виконанні, вбачається, що у ньому зазначено про те, що виконавчий збір та витрати виконавчого провадження стягнуто у повному обсязі Чигиринським ВДВС ще в лютому 2020 року, тобто до відкриття виконавчого провадження ВП № 70204516.

У зв`язку з тим, що він проходить військову службу в лавах ЗСУ, ним до 26.08.2024 року не отримувалися ні постанова про поновлення вчинення виконавчих дій від 24.06.2024 року, ні постанова про звернення стягнення на заробітну плату від 13.08.2024 року.

Просить визнати протиправними дії приватного виконавця Плесюк О.С. щодо поновлення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №70204516, скасувати постанову про поновлення виконавчих дій від 224.06.2024 року та постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 13.08.2024 року, та стягнути з приватного виконавця понесені витрати на правову допомогу, орієнтовний розрахунок яких складає 10 000 грн.

Ухвалою від 03 вересня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду.

Адвокат особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, скаргу підтримав та просив її задовольнити в повному обсязі.

Приватний виконавець до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалася.

Суд, дослідивши матеріали скарги, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства України та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. У випадку, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. перебуває виконавче провадження ВП № 70204516 щодо виконання виконавчого листа апеляційного суду Черкаської області № 708/1566/13ц виданого 07.05.2015 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 2301/0207/87-784 від 19.02.2007 року у сумі 14 001,30 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.11.2013 року є еквівалентом 111 912,59 грн. та судовий збір в розмірі 622,38 грн., а всього 112 534,97 грн.

16.11.2024 року було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у зв`язку з проходженням боржником військової служби за мобілізацією.

24.06.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О.С. було винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій та 13.08.2024 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника.

ОСОБА_2 звертаючись до суду з даною скаргою, вказав, що з постановою про поновлення виконавчого провадження та постановою про звернення стягнення на заробітну плату не погоджується, оскільки як на час їх винесення, так і на час розгляду даної скарги, він проходить військову службу за призовом під час мобілізації, а відтак достатніх підстав для поновлення вчинення виконавчих дій не має.

Розглядаючи скаргу, в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності (пункт 5 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За правилами пункту 1 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу.

З аналізу наведеної правової норми випливає, що існує три умови, за наявності яких виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій:

1) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе; або

2) якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе; чи

3) на прохання стягувача, який проходить таку військову службу.

Синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми права дає підстави для висновку, що у цьому випадку словосполучення «якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе» застосовується до обох частин речення, які пов`язані сполучником «або». Натомість, сполучник «чи» якраз використаний з метою посилення роздільності перелічуваних підстав. Відповідно, застосовуючи у названій нормі матеріального права сполучник «або», законодавець мав на меті не протиставити одну умову іншій, а вирізнити види проходження боржником військової служби (правовий висновок Верховного Суду, сформований у постанові від 30 листопада 2023 року у справі № 120/875/230, провадження № К/990/15420/23).

Так, Довідка про те, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_2 , Витяг із Наказу командира військової частини НОМЕР_2 , є справді належними доказами факту перебування ОСОБА_2 на військовій службі у лавах Збройних Сил України.

Разом з цим, суд вважає, що відповідно до цих документів немає підстав вважати, що здійснення виконавчих дій щодо стягнення із боржника ОСОБА_2 грошових коштів для погашення заборгованості за кредитним договором є неможливим.

Приватний виконавець 13.08.2024 року постановою звернув стягнення на заробітну плату (доходи) боржника ОСОБА_2 , який проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до частин першої та другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Суд наголошує на тому, що вчинення таких виконавчих дій, як звернення стягнення на заробітну плату боржника з метою забезпечення виконання виконавчих листів про стягнення заборгованості за кредитним договором, не потребує безпосередньої участі боржника, його постійної присутності або систематичної явки. Такі дії не можуть перешкоджати проходженню військової служби боржника. Наведені висновки свідчать про безпідставність доводів ОСОБА_2 щодо неможливості одночасного проходження військової служби та вчинення дій щодо повернення заборгованості.

Верховний Суд у своїй постанові від 30.11.2023 року (справа № 120/875/23), а також в ухвалі від 06.12.2023 року у справі № 583/3097/23, дійшов висновку, що саме лише проходження боржником військової служби не є перешкодою для стягнення заборгованості за кредитними договорами та інших коштів за виконавчими листами. Оскільки у цій справі боржник хоча і є військовослужбовцем, втім спосіб виконання ним судового рішення не потребує його безпосередньої участі та не створює перешкод для проходження ним військової служби.

Окрім цього, суд також звертає увагу на те, що виконавчий лист виданий судом ще 07 травня 2015 року. Рішення суду до цього часу боржником не виконане. На військову службу боржнику був мобілізований, починаючи з 08 березня 2022 року, він мав можливість вчинити дії щодо виконання виконавчого листа ще до моменту його мобілізації, втім не скористався такою можливістю.

Отже, в межах виконавчого провадження в примусовому порядку, оскільки рішення суду добровільно боржником не виконано, виконується виконавчий лист про стягнення кредитної заборгованості, що не передбачає вчинення особистих дій та присутності боржника, а передбачає повернення заборгованості, що не зумовлює неможливість виконання рішення суду внаслідок обставин заявлених боржником у своїй заяві. Скаржник не довів суду, що умови його військової служби унеможливлюють проведення виконавчих дій в цьому виконавчому провадженні. ОСОБА_2 як сторона виконавчого провадження реалізовував свої права у цьому виконавчому провадженні як особисто, так і через представника: звертався до приватного виконавця з клопотаннями, отримував копії документів з матеріалів виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 68 Закону стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Отже, Закон визначає ті кошти, зокрема, заробітну плату, можливість звернення стягнення на які у виконавчому провадженні обмежена.

26 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ, яким розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону доповнено пунктом 10-2, у якому зокрема зазначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).

Зазначене обмеження щодо звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника діяло до 06 травня 2023 року - набрання чинності Законом України від 11 квітня 2023 року № 3048-ІХ, яким пункт 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону викладено у новій редакції.

Отже, на час зупинення вчинення виконавчих дій діяло тимчасове обмеження щодо звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника.

Суд дійшов висновку, що проходження боржником військової служби не є перешкодою для стягнення заборгованості щодо стягнення з нього (його доходів) грошових коштів за виконавчим документом у виконавчому провадженні. Оскільки у цій справі боржник хоча і є військовослужбовцем, втім спосіб виконання ним судового рішення не потребує його безпосередньої участі та не створює перешкод для проходження ним військової служби.

Враховуючи вищевикладене, підстав для подальшого зупинення виконавчого провадження у приватного виконавця немає.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги, оскільки в даному випадку примусове виконання рішення не вимагає особистої присутності боржника, у зв`язку з чим відсутня обов`язкова умова для зупинення виконавчого провадження, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст.ст. 258-260, 447, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: