У Х В А Л А

копія
Справа № 401/2143/24 Провадження № 6/401/101/24

25 липня 2024 р. м. Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Мельничика Ю.С.

з участю секретаря судових засідань Рудської В.А.

розглянувши матеріали подання приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Роткевич Ірини Вікторівни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Роткевич І. В. звернулась до Світловодського міськрайонного суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 . Розгляд подання просила проводити без участі виконавця.

Сторони та інші заінтересовані особи в судове засідання не викликалися та не повідомлялися про місце, час та дату судового засідання, що в повній мірі узгоджується та не суперечить вимогам ст. 441 ЦПК України.

Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, суд дійшов такого висновку.

На виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження №74082978 з примусового виконання виконавчого листа Автозаводського районного суду м. Кременчука, виданого 20.12.2023 р., у справі №524/5306/22про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми матеріальної шкоди у розмірі 130 025,55 грн. та судові витрати у розмірі 18530,30 грн.

07.02.2024 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 74082978, якою серед іншого, зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно. Одночасно з відкриттям виконавчого провадження згідно вимог чинного законодавства винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

В процесі здійснення виконавчого провадження № 74082978 встановлено, що боржниця має відкриті розрахункові рахунки в банківських установах, зокрема: АТ КБ «ПРИВАТБАНК», АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», АТ «А-БАНК», у зв`язку з чим приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника від 07.02.2024 р., якою арештовано рахунки боржника, відкриті в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та постанову про арешт коштів боржнику від 16.02.2024 р. ВП № 74082978, якою арештовано рахунки боржника, відкриті в АТ «Д- БАНК». За інформацією, отриманою в порядку електронного взаємообміну з банками через систему АСВП виявлено, що у боржника відсутні кошти для покриття заборгованості за виконавчим провадженням, а саме: залишок коштів на рахунках боржника в АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» складає 0 грн.; залишок коштів на рахунках боржника в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» складає 0 грн.

Згідно відповіді з АТ «А-БАНК» від 08.02.2024 № 20.1.0.0.0/7-20240207/501 залишок коштів на рахунках боржника складає 0,91 грн. В подальшому дані кошти списані з рахунку боржника та перераховані на часткове покриття витрат виконавчого провадження.

Згідно відповіді з ДФС України від 22.07.2024 встановлено, що боржник не є фізичною особою-підприємцем та не має рахунків для здійснення підприємницької діяльності.

Отже, беручи до уваги зазначене, у боржника відсутні достатні кошти для погашення заборгованості по виконавчому провадженню

На підставі відповіді з ДПС України та ПФУ від 22.07.2024 встановлено, що боржниця не отримує доходів.

Згідно відповідей з МВС від 22.07.2024 та ТСЦ МВС № 3542 від 22.03.2024 боржниця не володіє транспортними засобами.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 22.07.2024 № 387784834, за боржником на праві власності не зареєстровано нерухомого майна.

Згідно інформації, отриманої з Єдиної уніфікованої системи сільськогосподарської техніки Держпродспоживслужби від 22.07.2024 встановлено, що боржнику не належить сількогосподарська техніка.

На підставі відповіді з Національної комісії з цінних паперів та фондовому ринку від22.07.2024 р боржник значними пакетами акцій емітентів (5 відсотків і більше статутного капіталу) не володіє.

Відповіддю з ДМС України встановлено, що боржниця реєстрацію місця проживання не змінювала та зареєстрована за адресою, визначеною виконавчим документом ( АДРЕСА_1 ).

Згідно відповіді з ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» від 21.02.2024 № 288/8-11 боржниця не реєструвалась, як власниця тварин.

Відповідно до інформації Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 22.02.2024 № ПС/1/3670-24 за боржницею не зареєстровано великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів.

В результаті виходу приватного виконавця за адресою боржника, визначеною виконавчим документом ( АДРЕСА_1 ), належного боржнику майна виявити не вдалося про що 17.07.2024 р. складено акт приватного виконавця.

Враховуючи вище наведене, в результаті вжитих приватним виконавцем заходів встановлено відсутність коштів, рухомого та нерухомого майна боржника. На момент звернення до суду з даним поданням боржником не вживаються жодні заходи, направлені на виконання покладених на неї зобов`язань зі сплати боргу.

Згідно відповіді з Центрально-південного міжрегіонального управління ДМС від 04.03.2024 р. ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий 25.11.2016 органом 5316 та паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , виданий 15.04.2021 органом 5316.

Таким чином, у зв`язку з можливістю виїзду за кордон боржником, беручи до уваги значну суму заборгованості та фактичне ухилення боржником від її сплати, тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України є фактично останнім дієвим засобом впливу на боржника.

Суд зазначає, що ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюютьсяЗаконом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України`право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише тоді, коли сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

У пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик проти Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17-ц.

Відповідно до частини 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» держаний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 1 лютого 2013 року, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися саме у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Доводи приватного виконавця щодо навмисного ухилення боржниці від виконання рішення суду до уваги не приймаються, оскільки заявником не було надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржницею своїх обов`язків по сплаті боргу та її наміру ухилятися від виконання покладених на неї зобов`язань, а сама по собі наявність невиконаного рішення суду не може бути підставою для обмеження свободи пересування боржника.

Щодо наявності у боржника паспорту громадянина України для виїзду закордон, то вказаний факт не свідчить про навмисне ухилення боржниці від виконання рішення суду.

Крім того, виходом за місцем проживання боржниці, приватним виконавцем було встановлено лише ту обставину, що належного баржнику майна виявити не вдалось, що також не вказує на ухилення від виконання рішення суду.

Саме державний (приватний) виконавець зобов`язаний довести суду, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що боржниця вчиняла дії, які унеможливлювали чи ускладнювали виконання рішення суду, та наявності у неї можливості виконати це рішення.

Суд вважає, що сам по собі акт приватного виконавця та вказані в ньому дані не можуть свідчити про відсутність відомостей про місце проживання або перебування чи місцезнаходження боржника.

До того ж такий вихід приватного виконавця за адресою боржника, вказаною у виконавчому документі, за весь період перебування виконавчого документа на виконанні, мав місце лише один раз.

Даний акт був складений при ватним виконавцем одноособово, без залучення сусідів боржника та з`ясування обставин щодо інформації про місце проживання боржника.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження", у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Натомість, матеріали подання не містять доказів того, що приватний виконавець звертався з відповідним поданням.

Враховуючи наведене вище суд не знаходить підстав для задоволення подання.

Керуючись Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Роткевич Ірини Вікторівни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Суддя Світловодського

міськрайонного суду Ю.С. Мельничик

Згідно з оригіналом