печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2024 р. м. Київ Печерський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді Остапчук Т.В., за участі секретаря судового засідання Гаманюк О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві, за відсутності учасників справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі 757/17093/24-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ», третя особа: приватний виконавець Корольов Михайло Андрійович про припинення поруки та припинення права вимоги кредитора за договором поруки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ», третя особа: приватний виконавець Корольов Михайло Андрійович про припинення поруки та припинення права вимоги кредитора за договором поруки. 15.05.2024 року через додаток «Електронний суд» представник позивача подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 що належать на праві приватної власності ОСОБА_1 , на яку може бути звернуте стягнення в рахунок погашення заборгованості. -заборонити здійснювати реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом майна. -заборонити приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Корольову Михайлу Андрійовичу вчиняти будь-які дії щодо мого майна до винесення рішення судом по суті; -зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Михайла Андрійовича зупинити виконавче провадження № НОМЕР_3 від 10.04.2023 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 05.04.2011 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості у справі №2-88/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до винесення рішення судом по суті. В обґрунтування заяви зазначено, що 09.02.2011 року Печерський районний суд м. Києва виніс заочне рішення : стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за договором № 49.32/98/07-НВз від 13.12.2007 року в сумі 1 148 032 грн.53 коп., 1700,00 грн. у відшкодування судового збору та 120,00 грн. у відшкодуванні витрат з інформаційно-технічного розгляду справи. 26.06.2013 року у зв`язку з укладанням договору купівлі-продажу прав вимоги за зобов`язаннями між ПАТ « Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» замінено кредитора у зобов`язанні. 24.05.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ « Фінансова компанія Гефест» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №1436/К, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» передав у власність ТОВ « Фінансова компанія «Гефест» права вимоги за договорами кредитів, в т.ч. за договором № 49.32/98/07-НВз від 13.12.2007 року 06.01.2016 року ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 08 січня 2016 року відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті. Станом на 30.04.2024 року земельні ділянки, які є предметом забезпечення за кредитом, належать померлій ОСОБА_2 , згідно відомостей з Державного реєстру речових прав. На виконанні у приватного виконавця Корольова М.А. перебуває виконавче провадження ВП № НОМЕР_3 від 10.04.2023 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-88/11, виданий 05.04.2011 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором № 49.32/98/07-НВз від 13.12.2007 року в сумі 1 148 032 гривні 53 копійки, 1 700 гривень у відшкодування судового збору та 120 гривень у відшкодування витрат на ІТЗ. (постанови: про відкриття виконавчого провадження, арешт на все майно боржника, арешт коштів боржника, постанова про арешт та опис майна боржника, про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні додаються). Єдине житло ОСОБА_1 , а саме квартира АДРЕСА_1 , яка не є предметом іпотеки та забезпеченням по кредиту померлої ОСОБА_2 , виставлено приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М.А. на ресурс Сетам для продажу лот 550084, https://setam.net.ua/auction/546621. Для подальшого забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на мою користь та задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Дослідивши заяву та додані до неї письмові докази в її обґрунтування, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви з таких підстав. Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно дост. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті. Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. Частиною 1статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до пункту 4постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача та третьої особи, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, виходячи з вимог п. 3 ч. 1ст. 151 ЦПК України, повинна обґрунтувати причини звернення із відповідною заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 81 ЦПК України, обов`язковим є доведення підстав та подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. При вирішенні питання про забезпечення позову судом беруться до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб`єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб`єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції). Таким чином накладення арешту на вказане нерухоме майно позбавить власника можливості користуватися вказаним майном, що є порушенням його прав. Однак не накладення заборони саме на користування майном, жодним чином не вплине на виконання рішення суду. Диспозиція статей 149 - 153 ЦПК України, яка дозволяє суду забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно носить оціночний характер судом ризиків заподіяння шкоди інтересам позивача. З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки накладення арешту на майно та інших заходів, про які просить заявник, може обмежити відповідача розпоряджатися майном на власний розсуд, що однозначно завдасть шкоди його правам та інтересам у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно змісту Закону України "Про виконавче провадження" елементами арешту майна є його опис, оголошення заборони розпоряджатися майном, обмеження в праві користування ним або його вилучення у боржника та передача на зберігання іншим особам. Отже, арешт передбачає обмеження в праві користування майном. Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 19.02.2021 року у справі N 643/12369/19,арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна; заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному користуванні майном. Таким чином, враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, суд вважає, що у даному випадку їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження та розпорядження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним. При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Заявляючи про необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно позивач обмежився лише зазначенням, що є підстави вважати, що вищезазначене нерухоме майно під час розгляду справи може бути відчужено відповідачем на користь третіх осіб. Однак, як вбачається з матеріалів справи, що постановою приватного виконавця Корольова М.А від 10.04.2023 року у рамках виконавчого провадження НОМЕР_4 було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 . Вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, на підставі чого, суд вважає за необхідне у задоволенні застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, - відмовити, оскільки арешт вже накладений. Щодо заборони вчиняти буд-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на спірне нерухоме майно і направлені на відчуження та розпорядження цим майном, то суд вважає, що така заборона є заходом забезпечення позову, спроможним забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Таким чином, заявлений позивачем вид забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно і направлене на його відчуження та розпорядження ним гарантує виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Суд при постановленні ухвали про заборону вчиняти певні дії щодо спірного майна враховує принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами. При цьому вжиття такого заходу забезпечення позову не виключає його використання, а тому додаткових обмежень крім неможливості його відчуження та розпорядження ним для відповідача не існує. Суд звертає увагу, що забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо відчуження та розпорядження вказаним нерухомим майном не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння відповідача спірним майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу. Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову, у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, за наявності яких законодавець встановив обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення та застосування даного виду забезпечення позову таким, що спричинить відповідачу збитки (ч. 3 ст. 154 ЦПК України). Одночасно суд звертає увагу відповідача на те, що забезпечення позову є тимчасовим заходом, який може бути скасований у разі представлення суду доказів щодо необґрунтованості позовних вимог та відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що захід забезпечення позову у вигляді -заборонити здійснювати реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом майна; заборонити приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Корольову Михайлу Андрійовичу вчиняти будь-які дії щодо мого майна до винесення рішення судом по суті і є достатнім для забезпечення виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позовних вимог позивача та виключить можливість обмеження прав відповідача на користування нерухомим майном у повному обсязі, у зв`язку із чим, суд не вбачає необхідності застосовувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту майна, в той час як вжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони вчинення зазначених вище дій щодо нерухомого майна забезпечить збереження балансу інтересів сторін та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та співмірності, у зв`язку з чим заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі 757/17093/24-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ», третя особа: приватний виконавець Корольов Михайло Андрійович про припинення поруки та припинення права вимоги кредитора за договором поруки - задовольнити частково.

Заборонити суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо розпорядження та відчуження об`єкта нерухомого майна квартири, загальною площею 52,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 та зареєстрованого на праві приватної власності за ОСОБА_1 .

У задоволенні інших вимог заяви відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Копію ухвали направити сторонам - для відома, виконання.

Строк пред`явлення ухвали до виконання - до 02 липня 2027 року. Роз`яснити сторонам положення ч. 4 ст. 157 ЦПК України, відповідно до якої, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Стягувач: ОСОБА_1 : РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 Боржник1: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ»: , м.Київ, вул. Ігоря Брановицького,3 Суддя: Т.В.Остапчук