Справа № 585/380/22
Номер провадження 2/585/6/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Євтюшенкової В.І.,

з участю секретаря судового засідання Зубко К.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ромни в порядку спрощеного позовного провадження справу № 585/380/22, провадження № 2/585/6/24

Позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 .

Предмет позову: стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

Представник позивача: ОСОБА_3 , який діє на підставі Договору про надання правничих (правових) послуг від 12.10.2021 та Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВМ №1021495 від 12.10.2021.

Представник відповідача: ОСОБА_4 , який діє на підставі Договору про надання правничої допомоги від 21.04.2022 та Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВМ №1025900 від 21.04.2022.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

Свій позов мотивує тим, що працював продавцем у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в період з 14.03.2018 року по 12.03.2021 року в магазині, який розташований по АДРЕСА_1 . 12.03.2021 року звільнений з роботи на підставі статті 38 КЗпП України (за власним бажанням). За весь період його роботи заробітна плата йому фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 не виплачувалася ні готівкою, ні шляхом перерахування на його банківську картку. В той же час, відповідачем ФОП ОСОБА_2 йому щомісячно нараховувалася заробітна плата у розмірах, зазначених в Індивідуальній відомості про застраховану особу ( ОСОБА_1 ) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 09.09.2021 року. Крім цього, при звільненні з роботи 12.03.2021 року, відповідачем не були виплачені ні заборгована заробітна плата, ні компенсація за невикористані дні щорічної відпустки, тим самим порушені приписи Конституції України, вимоги Кодексу Законів про працю України та Закону України «Про оплату праці». На його неодноразові вимоги щодо виплати заборгованої заробітної плати відповідач не реагує. До даного часу відповідач з ним розрахунок не провела. Загальна сума заборгованої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 йому заробітної плати за період 14.03.2018 року по 12.03.2021 року складає в сумі 155219, 27 грн., відповідно по роках: за 2018 рік 34578, 69 грн.; за 2019 рік 50076,00 грн.; за 2020 рік 57784,00 грн.; за 2021 рік 12780, 58 грн., що підтверджується інформацією, яка міститься в Індивідуальній відомості про застраховану особу ( ОСОБА_1 ) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 09.09.2021 року. 16.12.2021 року він подав скаргу до Управління Держпраці в Сумській області Державної служби України з питань праці на грубі порушення вимог законодавства України та протиправні дії ФОП ОСОБА_2 щодо невиплати йому заробітної плати. У відповідь на його звернення посадовою особою Управління Держпраці у Сумській області була проведена позапланова перевірка з питань дотримання законодавства про працю в частині виплати заробітної плати, розрахункових коштів при звільненні, нарахування та виплати компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 . У ході позапланової перевірки встановлено порушення вимог частини другої статті 30 Закону України «Про оплату праці» та внесено припис за виконанням якого встановлено контроль. Відповідач стверджує, що він отримував заробітну плату, але не ставив підписи у відомостях, що є неправдою. Враховуючи викладене просить стягнути з відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на свою користь заборговану заробітну плату за період 14 березня 2018 року по 12 березня 2021 року включно в сумі 155219 грн. 27 коп., грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки в розмірі 7384 грн. 56 коп., середній заробіток за весь час затримки проведення фактичного повного розрахунку за період з 12 березня 2021 року по 12 лютого 2022 року включно ( за одинадцять місяців) у сумі 66000 грн. (провівши розрахунок самостійно з урахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року) та в рахунок компенсації понесених судових витрат просить стягнути з відповідача 3000 грн. витрат по оплаті правничої допомоги адвоката.

У відзиві на позов представник відповідача зазначає про те, що ФОП ОСОБА_2 позов не визнає. Вказує, що позивач дійсно працював у неї в період з 14.03.2018 по 12.03.2021 і йому щомісячно нараховувалась заробітна плата, з якої утримувався податок на доходи фізичних осіб і військовий збір. Також відповідачем на позивача сплачувався і ЄСВ. Єдиним порушенням, яке було допущено відповідачем, це те, що при виплаті належних позивачу сум такі суми легковажно виплачувались не зважаючи на те, що позивач з особистих міркувань категорично відмовлявся ставити підписи у відомостях про виплату заробітної плати під час її отримання. Позивач систематично отримував у відповідача довідки про його доходи для подання до органів соціального захисту населення для оформлення соціальної допомоги (житлової субсидії), і при зверненні до органів соціального захисту заповнював відповідні Декларації про доходи і витрати, в яких особистим підписом підтверджував факт отримання доходів у вказаних у виданих йому довідках розмірах. Жодного разу з 14.03.2018 до часу звернення до суду позивач не звертався до органів Держпраці в Сумській області щодо порушення його трудових прав в частині невиплати заробітної плати. Відтак, відповідач вважає, що позивач, користуючись її довірою, навмисно з початку роботи на посаді продавця не розписувався у відомостях про отримання заробітної плати, маючи із самого початку умисел на створення умов для звернення до суду з даним позовом. В ході проведення позапланової перевірки ФОП ОСОБА_5 встановлено, що роботодавцем не забезпечено ведення бухгалтерського обліку витрат на оплату праці. Всім працівникам ФОП ОСОБА_2 , а це 7 чоловік, нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, про що свідчать їх підписи у відомостях на виплату заробітної плати. Жодних підстав не нараховувати чи не виплачувати позивачу заробітну плату, починаючи з березня 2018 року, у відповідача не було. Згідно акту від 13.01.2022 №СМ 24/317 Управлінням Держапраці у Сумській області під час проведення позапланової перевірки встановлено, що з березня 2018 по березень 2021 року ОСОБА_1 щомісячно нараховувалась заробітна плата. При звільненні у березні 2021 року йому нараховано грошову компенсацію за невикористані ним 24 дні щорічної відпустки. У позивача не було жодних підстав працювати три роки без отримання заробітної плати та не вимагати її виплати, у разі такої невиплати. Просить залишити позов ОСОБА_1 без задоволення за безпідставністю, та стягнути на користь ФОП ОСОБА_2 6000 витрат, понесених на оплату правничої допомоги.

Позивач позов підтримав, суду пояснив, що заробітну плату з каси не забирав, хоча працював увесь час. Гроші накопичувались. Роботодавець ОСОБА_2 не перевіряла товарно-матеріальні цінності, залишки, кошти, взагалі ніяк його (позивача) не контролювала. В магазині продавцем працював саме він, а його дружина могла прийти помити підлогу, посапувати клумбу, затопити групку. Дружина до документів ніякого відношення не мала і продавцем не працювала, ніякі звіти та документи не підписувала. При оформленні на роботу написав лише заяву про прийняття на роботу, інших документів не підписував. Не пам`ятає, чи заповнював автобіографію особисто. Яка у нього була ставка оплати - не знає.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову на підставі обставин, викладених у відзиві на позов.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

15 лютого 2022 року справу прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 01.03.2022 на 09 год. 15 хв. (а.с.39 т.1).

18 травня 2022 року постановлено ухвалу про витребування доказів (а.с.157 т.1 ).

17 червня 2022 року постановлено ухвалу про витребування доказів (а.с.200 т.1).

29 вересня 2022 року постановлено ухвалу про витребування доказів (а.с.208 т.1).

29 вересня 2022 представником позивача подане клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи, яке він підтримав у судовому засіданні 19.01.2024 (а.с.244- 248 т.1, 38-39 т.2).

19 січня 2024 року у справі призначено судову бухгалтерську експертизу. Провадження зупинено (а.с.40 т.2).

19 лютого 2024 року судовим експертом подане клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової економічної експертизи (а.с.48 т.2).

16 квітня 2024 року від експертної установи надійшло повідомлення про неможливість надання висновку судової економічної експертизи ( у зв`язку з не проведенням оплати вартості експертизи) (а.с.61-63 т.2).

22 квітня 2024 року відновлено провадження у справі (а.с.67 т.2).

19 листопада 2024 року від представник позивача до суду надійшла заява, в якій він просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, та провести судове засідання без його участі та без присутності позивача (а.с.83 т.2).

Від представника відповідача також до суду надійшла заява про проведення розгляду справи у його відсутності та у відсутності його довірительки, у задоволенні позову просить відмовити через відсутність доказів, що свідчать про наявність у відповідача перед позивачем заборгованості по заробітній платі (а.с.84 т.2).

Інші процесуальні дії передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України судом не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

З копії трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 працював продавцем у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в період з 14.03.2018 року по 12.03.2021 року (а.с.13 т.1).

Факт працевлаштування позивача у ФОП ОСОБА_2 підтверджується і наданими відповідачем наказами від 13.03.2018 та від 12.03.2021 (а.с.61, 62 т.1).

Згідно наказу ФОП ОСОБА_2 №11 від 26.08.2020 позивачу була надана щорічна відпустка на 48 календарних днів за період роботи з 14.03.2018 по 13.03. 2020 (а.с.63 т.1).

У роздруківці з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) містяться дані щодо суми заробітку ОСОБА_1 для обчислення пенсії, визначення страхового стажу, сплати страхових внесків, зокрема і за спірний період, з березня 2018 року по березень 2021 року (а.с.14-18 т.1).

Відповідачем до відзиву додані витяги з табелів обліку робочого часу починаючи з квітня 2018 року по лютий 2021 року, із зазначенням вихідних та відпрацьованих годин в місяць ОСОБА_1 , з яких вбачається, що останній працював в середньому по 2-3 години на день (а.с.64 82 т.1).

З наданих відомостей на виплату заробітної плати за березень 2018 березень 2021 вбачається, що у ФОП ОСОБА_5 працювало декілька осіб, за указаний період їм нараховувалась заробітна плата (зазначено розміри нарахувань), 6 працівників у відомостях ставили свої підписи про одержання заробітної плати, в графі щодо ОСОБА_1 підписи про одержання заробітної плати відсутні (а.с.83-140).

Згідно видаткового касового ордеру від 26.08.2020 ОСОБА_1 нараховано до виплати 1178,37 грн, підпис ОСОБА_1 про отримання коштів відсутній (а.с.141 т.1).

Так сам відсутній підпис позивача і в касовому ордері від 12.03.2021 про отримання 761,71 грн. (а.с.142 т.1).

Позивачу з місця роботи (ФОП ОСОБА_2 ). видавались довідки про доходи для подання до органів соціального захисту населення: від 08.02.2019 №1, згідно якої сума доходу позивача за період з серпня 2018 по січень 2019 становить 8747,12 грн. (а.с.143 т.1); від 12.08.2019 №7, згідно якої сума доходу позивача за період з лютого 2019 по липень 2019 становить 8510,83 грн. (а.с.144 т.1); від 13.02.2020 №1, в якій сума доходу за період з серпня 2019 по січень 2020 склала 5470,82 грн. (а.с.145 т.1); від 11.08.2020 №2, згідно якої сума доходу позивача за період з лютого 2020 по липень 2020 становить 3056,85 грн. (а.с.146 т.1); від 15.02.2021 №1, згідно якої сума доходу за період з серпня 2020 по січень 2021 становить 4849,12 грн.(а.с. 147 т.1).

16.12.2021 року ОСОБА_1 подав скаргу до Управління Держпраці в Сумській області Державної служби України з питань праці на грубі порушення вимог законодавства України та протиправні дії ФОП ОСОБА_2 щодо невиплати заробітної плати (а.с.27-28 т.1).

Листом Управління Держпраці у Сумській області №К-925/17-08/2021/24 від 14.01.2022 року, ОСОБА_1 на його скаргу повідомлено про те, що посадовою особою Управління Держпраці у Сумській області була проведена позапланова перевірка з питань дотримання законодавства про працю в частині виплати заробітної плати, розрахункових коштів при звільненні, нарахування та виплати компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 . У ході позапланової перевірки встановлено порушення вимог частини другої статті 30 Закону України «Про оплату праці». За результатами позапланової перевірки Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 внесено припис за виконанням якого встановлено контроль. Згідно письмових пояснень ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_6 щомісячно отримував заробітну плату, проте підписи у відомості ставити відмовлявся. Отже, в даному випадку існує трудовий спір, який відповідно до ст. 232 КЗпПУ підлягає безпосередньому розгляду у судовому порядку» (а.с.30 т.1).

Згідно Акту управління держпраці в Сумській області № СМ 24/317 від 13.01.2022 при перевірці ФОП ОСОБА_2 щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці в частині виплати заробітної плати, розрахункових коштів при звільненні, нарахування та виплати компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку ОСОБА_1 , під час проведення позапланової перевірки встановлено, що ОСОБА_1 був прийнятий на посаду продавця магазину у с. Горове з 14 березня 2018 року згідно наказу від 13.03.2018 № 9, звільнений з посади продавця з 12.03.2021 згідно наказу від 12.03.2021 №7. Згідно наказу від 26.08.2020 по 19.10.2020 за період роботи з 14.03.2018 по 13.03.2020 ОСОБА_1 з березня 2018 року по березень 2021 року щомісячно нараховувалась заробітна плата, що підтверджено відомостями нарахування заробітної плати, також при звільненні у березні 2021 року йому нараховано грошову компенсацію за не використані ним 24 дні щорічної відпустки. Разом з тим, у відомостях на виплату заробітної плати за березень 2018 року березень 2021 року відсутні підписи ОСОБА_1 про отримання заробітної плати. Розрахункові кошти ОСОБА_1 в сумі 761,71 грн. видано згідно видаткового касового ордеру від 12.03.2021 №404, проте підпис про отримання даних коштів відсутній. Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 які було надано інспектору під час проведення перевірки, ОСОБА_1 щомісячно отримував заробітну плату, проте підписи у відомості ставити відмовлявся, в той час як інші працівники підписи проставляли. Отже в даному випадку існує трудовий спір. який відповідно до ст.. 232 КЗпП України підлягає безпосередньому вирішенню у судовому порядку. Під час проведення перевірки встановлені порушення: вимог ч.2 ст. 30 ЗУ №108 не забезпечено ведення бухгалтерського обліку витрат на оплату праці. Так, у відомостях на виплату заробітної плати за березень 2018 року березень 20921 року відсутні підписи ОСОБА_1 про отримання заробітної плати (а.с. 148-151 т.1).

З інформації про стан субсидії в домогосподарстві за даними Єдиного державного реєстру отримувачів субсидії Міністерства соціальної політики за адресою: АДРЕСА_2 призначено субсидію, субсидія призначалась у 2016, 2017, 2018, 2019,2020, 2021 роках (а.с.152 т.1).

З отриманих від Управління соціального захисту населення РМР документів, на підставі яких призначалась субсидія за адресою: АДРЕСА_2 вбачається, що субсидія за період з 2018-2021 р. була призначена громадянці ОСОБА_7 (яка, як вбачається із заяви на її призначення колишня дружина позивача), яка проживає за указаною адресою. З поданих нею документів на призначення субсидії вбачається, що ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 без реєстрації (а.с.162-194 т.1).

У прийнятих Управлінням соціального захисту населення РМР особових справах заявників житлової субсидії за 2021 рік відсутня справа ОСОБА_1 за фактичним місцем проживання за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 . (а.с.212 т.1).

До матеріалів справи стороною відповідача долучені копії товарно-грошових звітів з магазину в с. Горове матеріально-відповідальної особи ОСОБА_8 за період з 01.05.2018 по 09.01.2021, в яких маються записи в графі «від кого надійшло або кому відпущено» щодо видачі заробітної плати, із зазначенням відповідних сум (а.с.214-243т.1).

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що працює бухгалтером у ФОП « ОСОБА_5 » з січня 2020 року. Позивач працював у ОСОБА_5 з березня 2018 року, а звільнився у березні 2021 року, за власним бажанням. Поклав ключі від магазину, матеріальні цінності не передавав. Всі працівники, що працюють у ОСОБА_5 отримують заробітну плату в касі магазину, а потім приїжджають в офіс і розписуються за отримані кошти. На кожного працівника заводиться особова справа та підписується Договір матеріальної відповідальності і на ОСОБА_1 у тому числі. ОСОБА_1 у місто приїжджав рідко, і майже ніколи не розписувався за отримання заробітної плати, відмовлявся, хоча відомості і табелі на його зарплату є. Гроші на виплату зарплати ОСОБА_1 з каси магазину забирав. Не складали акти, що позивач відмовляється щось підписувати, бо довіряли ОСОБА_8 , тому категорично і не наполягали на підписанні зарплатної відомості. Табель обліку робочого часу вона (свідок) складала особисто зі слів самого продавця ОСОБА_1 . Він приходив у офіс, повідомляв скільки годин за місяць відпрацював, тоді вона (свідок) повідомляла ОСОБА_1 суму нарахованої йому зарплати, але у відомості не розписувався. Конфліктів з позивачем з приводу зарплати не було, він ніколи не пред`являв претензій, ніколи не говорив про те, що йому не платять заробітну плату. Не було такого, щоб за 36 місяців жодного разу не отримував зарплату. ОСОБА_1 брав довідки про доходи для подачі на субсидію, де вказувались суми нарахованої йому зарплати і тоді не пред`являв претензій, що грошей він не отримував.

Товарно-грошовий звіт здається продавцями 4 рази на місяць. У магазині, де працював позивач, також складався цей звіт. До звіту, крім іншого, вписується і зарплата, отримана продавцем. Для цього є спеціальна графа «зарплата» у якій зазначається сума заробітної плати. Звіт, зазвичай, підписує продавець. Також у магазині, де працював позивач проводились ревізії товарно-матеріальних цінностей. Акти підписував ОСОБА_1 ОСОБА_10 не встановила ні недостачі, ні надлишків коштів у касі. При цьому, якби позивач не отримав заробітну плату, яку він брав з каси, то були б надлишки коштів.

Крім того, на запитання учасників справи, свідок пояснила:

Коли працював ОСОБА_1 , податки ФОП « ОСОБА_5 » сплачувались із загального обороту. Податки в Пенсійний фонд сплачуються з мінімальної заробітної плати, як з працюючої одиниці (людини). А стаж людині буде рахуватись від мінімальної заробітної плати, незалежно від ставки, бо цей податок сплачує організація - роботодавець, а не працююча особа. ОСОБА_1 нараховано у відомість 670 грн. 18% нараховувалось з 670 грн., це показано у звіті 1Др. Якщо продавець відпрацював місяць, 0,1 ставка це 670 грн. (якщо мінімальна ставка 6700 грн).

З грудня 2020 року позивач став працювати на 0,1 ставки. Наказу про переведення ОСОБА_8 на 0,1 ставку немає, його про це повідомили усно.

Те, що гроші (зарплату) беруть з каси, це у них усталена усна практика, документально не оформлена. Кожного місяця встановлена дата і продавці на звіт приїжджають до них, підписуються у відомостях на заробітну плату. У ОСОБА_5 працює не один ОСОБА_8 , і підписи цих працівників маються. Випадків, щоб подавали до суду на стягнення зарплати з ОСОБА_5 , не було ніколи.

Кожного тижня в магазин привозиться товар, де є приходні прибуткові накладні складається перший титульний листок, де вказано залишок товару, видаток. У неї (свідка) є всі накладні, підписані ним, які будуть перераховані в товарно-грошовому звіті.

Товарно-грошовий звіт можна і не складати, він міг його і не складати, але складав.

У касі немає ні нестач ні залишків, що вказує на те, що ОСОБА_8 гроші (зарплату) брав.

Каса зводиться кожного дня. Коли ОСОБА_1 здавав товарно-грошовий звіт, він сам писав слово «зарплата», гроші забирав з каси магазину. Коли продавець передає гроші, там пишеться на листку покупюрно скільки (скільки виручка привозили в офіс суму, яка становила різницю між виручкою і забраною зарплатою), а вона (свідок) проводила по бухгалтерії як виплату зарплати, яка відображена в товарно-грошових звітах. У неї (свідка) все по звітах усе сходилось.

Усі товарно-грошові звіти по даному магазину заповнюють продавці. Підпису ОСОБА_1 в них немає, підписи є на накладних.

При інвентаризації всі відомості співпадали. В інвентаризаційній відомості зарплата не відображається, повинні зійтись суми із залишком товару.

На кожній накладній яка прийшла в магазин, є підписи ОСОБА_8 .

У ФОП ОСОБА_5 документа, який підтверджував би щомісячне отримання ОСОБА_8 зарплати, немає, є тільки товарно-грошовий звіт, де є слово «зарплата» і вписана сума.

Товарно-грошовий звіт, автобіографія ОСОБА_1 , в його особовій справі написані одним почерком за всі 4 роки, які він працював у ФОП ОСОБА_5 . Вважала, що це одна і та сама людина.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що працює головою правління Роменського споживчого товариства і з ФОП ОСОБА_5 у них укладений Договір співробітництва про надання допомоги у господарській діяльності. У магазин, розташований в с. Горове він (свідок) возив товар і періодично забирав звідти і торгову виручку, щоб передати ОСОБА_5 . Кошти були запечатані і зверху написана сума. За суму він розписувався у касовій книзі магазину, яку надавав ОСОБА_6 або його дружина. Накладні на товар частіше підписувала дружина ОСОБА_12 . Його самого у магазині часто не було, магазин часто був закритий, приходилось телефонувати ОСОБА_13 , або забирати його з дому. Іноді приходила дружина ОСОБА_14 і отримувала товар. Декілька разів ОСОБА_6 або його дружина здавали звіт, але не здавали виручку. На запитання чому немає виручки, казали, що забрали зарплату. Як ОСОБА_6 приходив за розрахунковими, він у категоричній та грубій формі говорив, що не буде підписуватись у відомості.

В магазині велась касова книга і він (свідок) розписувався у ній, коли забирав виручку. Хто складав звіти, не знає, забирав вже заповнені.

Товарно-грошові звіти передавав ОСОБА_6 , а коли його не було, то його дружина.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що працює головним бухгалтером Роменського споживчого товариства. Укладала Договір з бухгалтером ФОП « ОСОБА_5 » ОСОБА_16 на оренду магазину в с.Горове і надавала їй деякі усні консультації по бухгалтерії, бухгалтерському обліку. Вона (свідок) їздила двічі з представниками ОСОБА_5 у цей магазин на ревізію відповідно умов Договору по співробітництву. Ревізії проводяться раз на у квартал. Коли приїхали на ревізію, в магазині була дружина позивача, ОСОБА_17 , яка працювала на місці продавця. Вона диктувала найменування (перелік) товару, наявного у магазині, а ті, хто проводив ревізію, записували. Акти ревізії від імені продавця підписувала ОСОБА_17 . При проведенні ревізій проводилась інвентаризація товару, щоб встановити чи фактичний переписаний залишок товару у магазині зійшовся з товарно - грошовим звітом. Залишки коштів їх не цікавили, лише матеріальні цінності.

ФОП ОСОБА_5 ніяких звітів Роменському споживчому товариству не здає, сплачує оренду за кожен з магазинів, які орендує по селам, по Договорам. Як обраховувалась заробітна плата у магазинах ФОП ОСОБА_5 , їй не відомо. Її головний бухгалтер з нею це питання не обговорювала і не просила консультацію з цього питання.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що є фізичною особою підприємцем. Близько 2 років тому була свідком, коли ОСОБА_1 кричав на бухгалтера ФОП « ОСОБА_5 » ОСОБА_19 , з якою вони разом орендують приміщення. Кричав, кинув ключі на стіл. Бухгалтер сказала позивачу, що так робити не можна, він повинен здати товар. На що ОСОБА_6 відповів: «Що хочете, те й робіть». У відомостях розписуватись відмовився. Бачила відомості про зарплату, бо приходили продавці і розписувались. Готівки у її присутності не видавали.

Пояснення свідків у суду сумнівів не викликають, оскільки вони є послідовними, узгоджуються з письмовими доказами. Заінтересованості свідків в наслідках розгляду справи судом не встановлено.

З досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі обставин вбачається, що між сторонами склалися правовідносини з приводу стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та стягнення компенсації за невикористану відпустку, які регулюються Законом України «Про оплату праці» та КЗпП України.

Норми права, застосовані судом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Зокрема, згідно норм ст. 38 КЗпП України підставами припинення трудового договору є ініціатива працівника.

Нормами статті 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до вимог статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці» - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно імперативної норми ч. 1 ст. 47 КЗпП України - власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Крім того, частинами 1, 2 статті 83 КЗпП України передбачено, зокрема, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін.

Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Мотиви суду.

Суд оцінив за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для відмови в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював продавцем магазину у ФОП ОСОБА_2 у період з 14.03.2018 по 12.03.21021.

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилаючись на відсутність його підписів у відомостях на отримання заробітної плати, вказує на те, що за весь період роботи у відповідача, жодного разу не отримував заробітну плату.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова ВС від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц)

Під час розгляду справи, суду надані докази, які у своїй сукупності переважають та спростовують посилання позивача на те, що йому за весь період роботи з 14.03.2018 по 12.03.2021, тобто протягом трьох років по день звільнення, не виплачувалась заробітна плата, а при звільненні у березні 2021 року з ним не здійснено остаточного розрахунку, не нараховано і не виплачено грошову компенсацію за невикористані ним дні щорічної відпустки.

Так, згідно Акту управління держпраці в Сумській області № СМ 24/317 від 13.01.2022 при перевірці ФОП ОСОБА_2 щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці в частині виплати заробітної плати, розрахункових коштів при звільненні, нарахування та виплати компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку ОСОБА_1 , під час проведення позапланової перевірки встановлено, що ОСОБА_1 був прийнятий на посаду продавця магазину у с. Горове з 14 березня 2018 року згідно наказу від 13.03.2018 № 9, звільнений з посади продавця з 12.03.2021 згідно наказу від 12.03.2021 №7. Згідно наказу від 26.08.2020 по 19.10.2020 за період роботи з 14.03.2018 по 13.03.2020 ОСОБА_1 з березня 2018 року по березень 2021 року щомісячно нараховувалась заробітна плата, що підтверджено відомостями нарахування заробітної плати, також при звільненні у березні 2021 року йому нараховано грошову компенсацію за не використані ним 24 дні щорічної відпустки .

Разом з тим, у відомостях на виплату заробітної плати за березень 2018 року березень 2021 року відсутні підписи ОСОБА_1 про отримання заробітної плати. Розрахункові кошти ОСОБА_1 в сумі 761,71 грн. видано згідно видаткового касового ордеру від 12.03.2021 №404, проте підпис про отримання даних коштів відсутній. Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 , які було надано інспектору під час проведення перевірки, ОСОБА_1 щомісячно отримував заробітну плату, проте підписи у відомості ставити відмовлявся, в той час як інші працівники підписи проставляли.

Під час проведення перевірки встановлені порушення: вимог ч.2 ст. 30 ЗУ №108 не забезпечено ведення бухгалтерського обліку витрат на оплату праці (а.с. 148-151 т.1).

Так, частиною 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» (Закон №108) визначено, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку, крім випадків, передбачених законом.

Тобто фактично, проведеною перевіркою встановлені порушення ведення ФОП ОСОБА_2 достовірного обліку виконуваної працівником роботи і ведення бухгалтерського обліку у встановленому порядку, а не порушення прав працівника на оплату праці, тобто не порушення вимог ст. 21 ЗУ №108.

Дослідивши надані відомості на виплату заробітної плати, суд дійшов висновку, що всім працівникам ФОП ОСОБА_2 , а це не тільки позивач, нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, про що свідчать їх підписи у цих відомостях, відсутність підписів позивача у відомостях, не дає суду підстав вважати, що відповідач не виплачувала вже нараховану заробітну плату позивачу. Також це твердження ОСОБА_1 спростовується показаннями допитаних судом свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_20 , які пояснили, що зарплату ОСОБА_8 отримував з каси магазину, згідно встановленої усної домовленості з роботодавцем. При цьому позивач відмовлявся ставити підпис у відомості. Зазначені пояснення свідків стороною позивача не спростовані.

Посилання позивача на наявність заборгованості по заробітній платі спростовується товарно - грошовими звітами матеріально-відповідальної особи ОСОБА_1 за період роботи позивача продавцем у магазині відповідача по АДРЕСА_1 , у яких відображені суми отриманої позивачем заробітної плати з каси магазину, а також показами допитаних судом свідків.

Так, свідок ОСОБА_11 (голова правління Роменського споживчого товариства) суду пояснив, що коли забирав в магазині, де працював продавцем позивач, торгову виручку, або звіти з магазину, декілька разів ОСОБА_8 або його дружина здавали його (звіт), але при цьому не здавали виручку, на запитання чого її не має, говорили, що забрали зарплату.

Свідок ОСОБА_9 , яка працює бухгалтером у ФОП ОСОБА_5 суду пояснила, що ОСОБА_1 особисто приходив до неї, повідомляв скільки годин за місяць відпрацював, а вона йому повідомляла скільки йому нараховано зарплати, забирав він її з каси магазину, така усталена практика склалась у них в магазині. При цьому, забираючи заробітну плату, ОСОБА_1 у відомостях категорично відмовлявся ставити підпис.

Про відмову позивача від підписів у відомостях про її виплату пояснила і ФОП ОСОБА_2 під час проведення відносно неї перевірки управлінням держпраці в Сумській області та в судовому засіданні це пояснив і свідок ОСОБА_18 .

Крім цього, судом встановлено, це не заперечується сторонами, та підтверджується долученими до матеріалів справи табелями обліку робочого часу, що ОСОБА_1 працював не на повний робочий день.

Зазначене також вбачається і з пояснень свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що позивач працював не на повний робочий час, тобто менше від нормованого робочого часу, при цьому у позові проведений розрахунок заборгованості із заробітної плати за період 14 березня 2018 року по 12 березня 2021 року включно в сумі 155219 гривень 27 копійок та грошової компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки в розмірі 7384 гривні 56 копійок з розрахунку мінімальної заробітної плати, а тому здійснений позивачем розрахунок не може вважатись належним та допустимим доказом.

Інших розрахунків позивачем не надано, від оплати експертизи, призначеної за клопотанням позивача, останній відмовився, унаслідок чого вона на проведена.

Судом встановлено, що позивач, працюючи у відповідача, періодично отримував довідки про доходи (а.с.143-147 т.1), які видавались йому для подання до органів соціального населення для оформлення соціальної допомоги (субсидії), при цьому за результатом витребуваних судом за клопотанням представника відповідача документів, інформація про отримання позивачем субсидії не підтвердилась. Проте, це не спростовує інформацію про його заробітну плату (дохід) , що зазначена у довідках, які йому видавались.

Таким чином, аналізуючи та співставляючи зібрані у справі докази, суд, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо судових витрат.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

При цьому, судом враховано критерій розумності їх розміру, виходячи з обставин справи.

Судом також застосовані інші норми процесуального права, а саме: ст.ст. 5, 12, 13, 19, 76-81, 255, 259, 263-265, 268 ЦПК України.

Суд вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складання його повного тексту.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Роменським МВ УМВС України в Сумській області 24.11.2002 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_4 місце фактичного проживання: АДРЕСА_5 .

Представник позивача: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_6 .

Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_7 .

Представник відповідача: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_8 .

Повний текст рішення складений 29.11.2024.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова