Справа № 448/943/22 Головуючий у 1 інстанції: Юрій БІЛОУС
Провадження № 22-ц/811/2237/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Матяш С.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвоката Змисла Марти Русланівни на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 23 травня 2024 року в складі судді Білоус Ю.Б. у справі за позовом Акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Львів» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, -

встановив:

У серпні 2022 року позивач АТ «АКБ Львів» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28.11.2018 між АТ АКБ «Львів» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №05265/121/2018, згідно із яким відповідачу надано кредит у розмірі 535 000грн. зі сплатою 22% річних за користування кредитом та терміном повернення до 27.11.2028 включно.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором між банком та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, згідно із яким іпотекодавець передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка площею 0,1554 га, яка також знаходиться за вищевказаною адресою.

Окрім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позикодавцем та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 28.11.2018 укладено Договори поруки, згідно з якими поручителі зобов`язалися відповідати перед кредитором солідарно у повному обсязі за своєчасне виконання позичальником усіх зобов`язань за кредитним договором.

АТ АКБ «Львів» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу ОСОБА_2 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором.

У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань позичальнику та поручителям надіслано листи-вимоги про необхідність сплати заборгованості, однак такі залишились без реагування.

Зважаючи на те, що умови кредитного договору не виконуються, позивач набув права вимагати від позичальника та поручителів погашення заборгованості за договором солідарно у судовому порядку.

Враховуючи вищенаведене просив позов задовольнити та стягнути солідарно з позичальника та поручителів заборгованість за кредитиним договором в розмірі 578 802 грн. 94 коп.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 05 червня 2023 року провадження в частині позовних вимог АТ «АКБ «Львів» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в солідарному порядку з ОСОБА_2 закрито, у зв`язку із смертю відповідачки ОСОБА_4 .

Оскаржуваним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 23 травня 2024 року позов Акціонерного товариства Акціонерно-Комерційного банку «Львів» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Акціонерно-Комерційний банк «Львів» заборгованість в сумі 578 802 (п`ятсот сімдесят вісім тисяч вісімсот дві) гривні 94 коп. за кредитним договором №05265/121/2018 від 28.11.2018.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках на користь Акціонерного товариства Акціонерно-Комерційного банку «Львів» 8682 (вісім тисяч шістсот вісімдесят дві) гривні 05 коп. судового збору, тобто з кожного по 4 341 (чотири тисячі триста сорок одній) гривні 02 коп.

Рішення суду оскаржили відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , апеляційні скарги в інтересах яких подала адвокат Змисла М.Р. Вважає, що оскаржуване рішення не відповідає приписам ст. 363 ЦПК України, ухвалене з порушенням норм матеріального права та без належного з`ясування обставин справи.

Доводи апеляційних скарг є аналогічні за змістом, зокрема, апелянти вказують на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, залишив поза увагою те, що строк пред`явлення вимог до поручителя сплинув, зважаючи на приписи ч.4 ст. 559 ЦК україни (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), а договір поруки є припиненим, що виключає солідарну відповідальність поручителя ОСОБА_3 за порушенням кредитного зобов`язання.

Зазначає, що за змістом вимог ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається із матеріалів справи, які встановлені судом першої інстанції, строк повернення коштів за кредитним договором встановлено до 27.11.2028 року.

26 січня 2022 року АТ «АКБ Львів» направив ОСОБА_3 , як поручителю, лист-вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором 305265/121/2018 від 28.11.2018, а відтак банк змінив строк дії кредитного договору. Таким чином, саме з 26.01.2022 починає обчислюватися строк пред`явлення вимоги до поручителя.

На момент укладення договору поруки 28.11.2018 діяла редакція ч.4 ст.559 ЦК України у редакції Закону від 04.11.2018, якою було встановлено шестимісячний строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя.

Разом з тим, АТ «АКБ «Львів» звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.11.2018 лише 11.08.2022, тобто з порушенням шестимісячного строку, встановленого у ч.4 ст.559 ЦК України.

Оскільки шестимісячний строк пред`явлення кредитором вимоги до поручителя ОСОБА_3 сплинув 28.07.2022, а відтак порука є припиненою у розумінні ч.4 ст. 559 ЦК України, що виключає солідарну відповідальність ОСОБА_3 за порушення зобов`язання за кредитним договором від 28.11.2018 року.

Таким чином, суд першої інстанції внаслідок неповного з`ясування обставин справи, допустив істотне порушення норм матеріального права, оскільки залишив поза увагою, що порука є припиненою в силу пропуску кредитором шестимісячного строку пред`явлення вимог за зобов`язанням, що випливає з умов кредитного договору від 28.11.2018.

Окрім того, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що позичальник та поручитель не отримували листи-вимоги від АТ «АКБ «Львів» про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором від 28.11.2018.

Відповідно до п. 2.4 кредитного договору від 28.11.2018 у випадку прийняття Банком рішення про дострокове повернення суми кредиту, процентів, комісії та інших платежів за Договором, Банк письмово повідомляє про це позичальника. При цьому, позичальник зобов`язаний з моменту отримання письмової вимоги Банку, повернути суму кредиту.

Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою, що в матеріалах справи наявні відповідівід з АТ «Укрпошта» про те, що поштові відправлення, які містили листи-вимоги АТ АКБ «Львів» про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором повернулися за закінченням терміну зберігання.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до п. 2.4 умов кредитного договору від 28.11.2018 не отримували лист від кредитора в особі АТ АКБ «Львів» про виконання зобов`язання, а відтак наведене виключає можливість банку звертатися до суду з позовом про стягнення заборгованості в силу невиконання позасудового порядку вирішення спору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 вважає, що солідарне стягнення з нього та поручителя, порука щодо якого є припинена в силу вимог ч. 5 ст. 559 ЦК України, призводить до порушення його прав, оскільки утворює для останнього ситуацію наявності ризиків пред`явлення до нього вимог поручителем за договором поруки.

Просять скасувати рішення Мостиського районного суду Львівської областівід 23 травня 2024 року та відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Львів» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечила, в обгрунутвання надала пояснення, аналогічні доводам відзивам на апеляційні скарги.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання 29 жовтня 2024 року не прибули, представник відповідачів ОСОБА_6 подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю в іншому судовому засіданні, однак відповідних доказів на долучила.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду питання по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, проводити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 на заперечення доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги АТ АКБ «Львів» суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі систематично не виконують взяті на себе зобов`язання за договором поруки та кредитним договором, у визначені кредитним договором терміни кошти не повертають та не сплачують проценти за користування кредитними коштами. На час розгляду справи в суді відповідачі ОСОБА_7 , і ОСОБА_8 , простроченої кредитної заборгованості не погасили. Таким чином, позовні вимоги АТ АКБ «Львів» про стягнення заборгованості з відповідачів, яка становить 578802,94 гривень, підлягають задоволенню.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення колегія суддів враховує таке.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Судом встановлено, що 28.11.2018 між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний (скорочене офіційне найменування - АТ АКБ "Львів") та ОСОБА_2 (позичальник) укладено кредитний договір № 05265/121/2018 (надалі Договір). Відповідно до умов Договору, Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 535 000,00 грн. на умовах його цільового використання, забезпеченості, строковості, повернення в термін до 27.11.2028 (а.с. 9-12).

Відповідно до п.п.1.2, п.п.1.3 Кредитного договору Банк надав кредит позичальнику на поточні потреби. Видача Банком кредиту здійснюється одноразово, безготівково на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1 .

Згідно із п. 5 Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти в розмірі процентної ставки, яка є змінюваною. Зокрема, у період з дня укладення договору по 30.11.2019 (Перший період) процентна ставка становить 22% річних та оплатою за ставкою, яка розраховується як UIRD 12М + (маржа) кожні 12 місяців після 01.12.2019 (Наступні періоди).

Позичальник зобов`язався належним чином виконувати взяті на себе за цим договором зобов`язання, зокрема але не виключно, щодо умов та порядку повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, сплати інших платежів, обумовлених цим договором.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором банк виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредит на суму, що зазначена в п.1.1 кредитного договору, що стверджується меморіальним ордером №33971 від 03.12.2018 року (а.с.13).

В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 не повернув своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Кредитного договору, як наслідок станом на 09.08.2022 заборгованість по основному боргу, відсотках та пені згідно кредитного Договору №05265/121/2018 від 28.11.2018 становить 578802,94 грн., з яких 489449,81 грн. заборгованість по основному боргу; - 89353,13 грн. заборгованість по відсотках (а.с.8).

Із метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором між банком та ОСОБА_4 30.11.2018 укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Келюх М., згідно із яким іпотекодавець передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 220,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстр номер: 224, а також земельну ділянку площею 0,1554 га, кадастровий номер::12:002:0006, котра також знаходиться за вищевказаною адресою.

Крім цього, 28.11.2018 між АТ АКБ «Львів» та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договори поруки № 05265/121/2018/S-1, № 05265/121/2018/S-2 з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором № 05265/121/2018, відповідно до умов яких останні зобов`язуються перед кредитором відповідати за належне, своєчасне і повне виконання усіх зобов`язань позичальника за згаданим кредитним договором (а.с. 14-15).

Відповідно до п. 2.2 договору поруки поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Кредитор має право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного з них окремо.

Згідно із п. 2.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Поручитель приймає на себе зобов`язання у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником зобов`язань перед кредитором в терміни і згідно умов, передбачених кредитним договором, погасити заборгованість в сумі наданого кредиту по кредитному договору нараховані по сумі наданого кредиту відсотки, неустойку (штраф, пеню), передбачені умовами кредитного договору, а також інші боргові зобов`язання, що випливають з умов кредитного договору та додатків до нього, які укладені чи будуть укладені в майбутньому (п.2.1 договору поруки).

У випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань в цілому чи в будь-якій його частині перед кредитором по кредитному договору, кредитор має право пред`явити вимогу до поручителя про погашення поручителем заборгованості в об`ємі боргових зобов`язань позичальника перед кредитором, що обумовлені кредитним договором (п.2.5 договору поруки).

Звертаючись з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором №05265/121/2018 від 28.11.2018, позивач покликався на те, що відповідачі не виконують взяті на себе зобов`язання, що випливають із вказаних договорів.

Відтак предметом розгляду даної справи є вимоги банку про стягнення кредитної заборгованості з позичальника та поручителя.

Згідно із статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні договорів, насамперед інтересів кредитора, у главі 49 ЦК України визначено види забезпечення виконання зобов`язання. Інститут забезпечення виконання зобов`язання спрямований на підвищення гарантій забезпечення майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також усунення можливих негативних наслідків неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань. Тобто у разі невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність, а в ряді випадків до виконання зобов`язання притягуються разом із боржником і треті особи, зокрема поручителі.

ЦК України передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 546 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати самостійно.

З урахуванням вимог статті 6 та частини першої статті 627 ЦК України щодо свободи договору та відсутності обмежень щодо множинності та способів забезпечення зобов`язання, способами забезпечення кредитного договору у справі, яка переглядається, є порука.

Кредитор не позбавляється права реалізувати звернення стягнення за забезпечувальними акцесорними договорами, у разі якщо строк на таку реалізацію не сплив.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (частина третя статті 554 ЦК України).

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина перша статті 543 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України).

Статтею 559 ЦК України встановлено умови, за яких порука припиняється.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із припиненням забезпеченого нею зобов`язання (частина перша статті 559 ЦК України).

В свою чергу, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, що діяла на час укладення кредитного договору від 28.11.2018) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Проте, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" від 03.07.2018 №2478-VIII, який набрав чинності 04.11.2018, ч.4 ст.559 ЦК України було викладено в такій редакції: "Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя.

Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання".

Водночас, у п.1 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" від 03.07.2018№2478-VIII передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, указаний Закон №2478-VIII введений в дію 04.02.2019.

При цьому, відповідно до п.2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №2478-VIII передбачено, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Як зазначено вище, кредитним договором від 28.11.2018 визначено повернення кредиту в термін до 27.11.2028.

Однак, у п. 2.4 Кредитного договору №05265/121/2018 від 28.11.2018 сторони узгодили, що у випадку прийняття Банком рішення про дострокове повернення суми кредиту, процентів, комісій та інших платежів за Договором, Банк письмово повідомляє про це Позичальника. При цьому позичальник зобов`язаний впродовж 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, повністю повернути суму кредиту та сплатити проценти нараховані, станом на день повернення кредиту.

Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі 200/15135/14-ц вказав, що у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу визначений строк підлягає обчисленню від цієї дати.

Як вбачається з матеріалів справи, банк 26.01.2022 скерував позичальнику ОСОБА_2 та поручителям ОСОБА_9 і ОСОБА_7 рекомендованим листом лист-вимогу про дострокове виконання зобов`язання, однак такі повернулись на адресу відправника за закінченням терміну зберігання (а.с 17-29).

Колегія суддів звертає увагу, що належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору.

Належним дотриманням процедури повідомлення боржника про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 361/3222/19 (провадження № 61-2788св21).

Оскільки вимога про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором направлялась за останньою повідомленою адресою реєстрації відповідача ОСОБА_2 , будь яких повідомлень від відповідача про офіційну зміну адреси до банку не надходило, то така кореспонденція вважається направленою Банком та отриманою відповідачем належним чином.

Із змісту листа-вимоги вбачається, що позичальником допущено порушенння п. 4.1 та п. 5.1 кредитного договору, а тому банк прийняв рішення про дострокове повернення Кредиту. Банк вимагав, в шістдесятиденний термін з дати отримання даної вимоги виконати порушене зобов`язання, повністю погасити заборгованість по Договору, яка станом на 26 січня 2022 рокустановить 535 073 грн. 32 коп, з яких строкова заборгованість 471 912,66 грн, прострочена заборгованість 17 537,15 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 46 623,51 грн.

Таким чином, Банк скерувавши позичальнику вимогу від 26.01.2022, змінив строк виконання основного зобов`язання, встановивши такий 28 березня 2022 року (по спливу 60 днів від дати 26.01.2022).

За вказаних обставин, оскільки правовідносини щодо поруки виникли до введення в дію Закону №2478-VIII та продовжили існувати після введення його в дію і не припинились з огляду на положення ч.4 ст.559 ЦК України у попередній редакції, також не підпадають під регулювання ч.4 ст.36 Закону України "Про іпотеку", тому положення ч.4 ст.559 ЦК України застосовуються до правовідносин сторін щодо поруки в новій редакції, а саме якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя.

Врахувавши те, що позичальник ОСОБА_2 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, а також те, що на час пред`явлення 09.08.2022 позивачем вимоги до позичальника та його поручителя ОСОБА_3 порука не припинилася, тому боржник і поручитель несуть солідарну відповідальність за невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту.

Доводи апелянтів про не отримання вимоги про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням.

При цьому, направлення вимоги про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Не направлення такого повідомлення Кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту, зокрема, через суд (постанова Великої Палати ВС від 27.03.2019 у справі № 521/21255/13-ц).

Враховуючи, що позичальник ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору, внаслідок чого виникала заборгованість, яка відповідачами не спростована, тому позивач АТ АКБ «Львів» згідно із ст. 1050 ЦК України має право на звернення до суду з даним позовом про дострокове стягнення всієї суми заборгованості з боржника та поручителя, незалежно від попереднього направлення відповідної письмової вимоги.

Позивачем надано належні та достатні докази на підтвердження наявності договірних відносин між сторонами, обґрунтовано розмір та підстави виникнення заборгованості відповідачів за кредитним договором, який останніми не заперечено та не спростовано, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог АТ АКБ «Львів» у повному обсязі та стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором №05265/121/2018 від 28.11.2018 в розмірі 578 802 грн.94 коп, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 489 449 грн. 81 коп. та процентів за користування кредитом у розмірі 89 353 грн 13 коп. станом на 09.08.2022.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що судом першої інстанції правильно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 372, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвоката Змисла Марти Русланівни залишити без задоволення.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 23 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тектсу постанови.

Повний текст постанови складений 30 жовтня 2024 року.

Головуючй А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк