Справа № 715/1613/24
Провадження № 2/715/431/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року селище Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В.

секретар судового засідання Затолошна Р.В.

учасники процесу:

представник позивача ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Ротар Марина Марінівна про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 01 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та його поділ задоволено та визнано житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та здійснено його поділ по першому варіанту розподілу згідно висновку № 18 судової будівельно-технічної експертизи.

Вказує на те, що ухвалою суду від 18 березня 2024 рок, яка набрала законної сили 03 квітня 2024 року скасовано заходи забезпечення позову, зокрема, на житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 . Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 , отримавши копію даної ухвали звернувся до Державної виконавчої служби, яка зняла арешт з житлового будинку. Скориставшись тим, що арешт на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 був знятий, а державному реєстратору Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області Чорній Н.Г. було невідомо, що на підставі ухвали про скасування заходу забезпечення позову після 03 квітня 2024 року, арешт з даного нерухомого майна знято, вона не встигла скасувати запис про державну реєстрацію права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме право приватної власності ОСОБА_4 на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Посилається на те, що 08 квітня 2024 року відповідач ОСОБА_2 безпідставно отримав свідоцтво на право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 на житловий будинок по АДРЕСА_1 , якій останній не належав, так як за рішенням суду вказане майно визнано спільною сумісною власністю подружжя.

Зважаючи на викладене, просить суд позов задовольнити та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 392, посвідчене 08.04.2024 року приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Ротар Мариною Марінівною, видане на спадкове майно ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 на житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210), що розташований в АДРЕСА_1 . та скасувати державну реєстрацію права власності на нього, а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позов, просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність, при цьому вказував на те, що позивачка має право власності на 1/2 частку спірного майна, інша його частина належить йому на праві власності а тому позовні вимоги порушують його право власності на майно. Також занявчав, що позивачкою обрано неефективний спосіб захисту, оскільки в даному випадку має ставитися пиляння про витребовування майна, а не про визнання свідоцтва недійсним.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просили суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві.

Відповідач в ОСОБА_2 судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

В судове засідання представник третьої особи приватний нотаріус Чернівецького районного нотаріального округу Ротар М.М., не з`явилася, направила до суду заяву, просила розглядати справу у її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 звернулася в 2020 році до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання договору оренди недійсним, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, визнання житлового будинку спільною власністю подружжя, поділ майна, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок.

14 серпня 2020 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області за клопотанням позивачки вжито заходів забезпечення позову, зокрема, накладено арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 206,4 кв.м, жилою площею 78,6 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 липня 2021 року вказаний позов задоволено частково. Зокрема, визнано недійсним договір оренди землі, укладений 26 жовтня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , предметом якого була земельна ділянка площею 0.1500 га, кадастровий номер :01:005:0287, що розташована на території Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області за адресою: АДРЕСА_1 . Скасовано рішення державного реєстратора Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області Чорної Н.Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме - права оренди, індексний номер 43828399 від 02.11.2018 (запис про інше речове право №28714449 від 29.10.2018).

Крім мого, визнано протиправним та скасовано рішення від 29.01.2019 року державного реєстратора Комунального підприємства «Бюро реєстрації нерухомості та бізнесу» Чернівецької області про державну реєстрацію права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме - права приватної власності ОСОБА_4 на житловий будинок по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210, номер запису про право власності 30092650 від 29.01.2019 року, здійснений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45309575 від 31.01.2019р. 15:47:49. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 01 листопада 2021 року в даній справі рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та його поділ задоволено та визнано житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та здійснено його поділ по першому варіанту розподілу згідно висновку №18 судової будівельно-технічної експертизи. В решті рішення суду залишено без змін».

Постановою Верховного Суду від 20.09.2023 року рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 липня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 01 листопада 2021 року залишено без змін.

Отже, рішенням суду, яке набрало чинності 01 листопада 2021 року, житловий будинок по АДРЕСА_1 визнано спільною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_4 на вказаний житловий будинок.

Крім того, встановлено, що 14 серпня 2020 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області за клопотанням позивачки вжито заходи забезпечення позову: накладено арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 206,4 кв.м, жилою площею 78,6 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Глибоцького районного суду від 18 березня 2024 року, яка набрала законної сили 03 квітня 2024 року скасовано заходи забезпечення позову, зокрема, на житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 .

08 квітня 2024 року відповідач ОСОБА_2 отримав свідоцтво на право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок по АДРЕСА_1 , який не входив до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

В абз.3 п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст.1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачою свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

У ЦК України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачою свідоцтва про право на спадщину. Тобто оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва).

У постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227, від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із того, що спірне майно не належало спадкодавцю, оскільки за рішенням суду воно визнано спільною сумісною власності подружжя позивача та відповідача, тому відповідач ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину на майно, що не належало до спадкового майна, а тому отримане ним свідоцтво право на спадщину за заповітом № 392, посвідчене 08.04.2024 року слід визнати недійсним. При цьому суд відхиляє доводи відповідача про обраний неналежний спосіб захисту свого права позивачем, як безпідставне.

Вирішуючи позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок, суд виходить із наступного.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 25 червня 2019 року у справі №°924/1473/15 та від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 висловила правову позицію про те, що суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, які фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Абзацом другим частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Оскільки порушення законного інтересу позивача відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, заявлені ним позовні вимоги про скасування державної реєстрації прав опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення, та необхідно скасувати саме рішення державного реєстратора про таку реєстрацію, що буде відповідати вимогам закону та є ефективним, та не змінює предмет позову.

Враховуючи те, що позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду із позовною заявою.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне.

Згідно із частинами першою та другою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, ОСОБА_1 подала до суду розрахунок винагороди за надану правову допомогу на суму 9 841 грн.

Дослідивши надані представником позивача документи, судом встановлено, що в таких наведено обґрунтований розрахунок витраченого адвокатом часу щодо надання кожного виду послуг, зазначено конкретний обсяг наданих послуг; зазначено вартість кожного виду послуг окремо.

Враховуючи вищенаведене, виходячи із складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, ціною позову, з урахуванням принципу розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 9 841 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3-13,19,76-81,89,206,259,263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 392, посвідчене 08.04.2024 року приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Ротар Мариною Марінівною, видане на спадкове майно ОСОБА_4 , померлої в смт. Глибока, Чернівецького району Чернівецької області на ім`я ОСОБА_2 на житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210), загальною площею 206,4 кв.м, житлова площа 76,8 кв.м, до якого входить житловий будинок літ. «А», сараї літ. «Б», «В», «Г», літня кухня літ. «Д», надіс літ. «Е», колодязь № 1, огорожа № 2-4, вимощення 1, розташований в АДРЕСА_1 .

Скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210, загальною площею 206,4 кв.м, житлова площа 76,8 кв.м, до якого входить житловий будинок літ. «А», сараї літ. «Б», «В», «Г», літня кухня літ. «Д», надіє літ. «Е» колодязь № 1, огорожа № 2-4, вимощення 1, розташований в АДРЕСА_1 , проведену на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 392, посвідченого 08.04.2024 року приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Ротар Мариною Марінівною, видане на ім`я ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі в сумі 3028 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 9 841 гривень.

Скасувати заходи забезпечення позову - арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210, загальною площею 206,4 кв. мм, житлова площа 76,8 кв.м., до якого входить житловий будинок літ «А», сераї літ. «Б», «В», «Г», літня кухня літ «Д», навіс літ. «Д», навіс літ. «Е», колодязь № 1, огорожа № 2-4, вимощення І, накладені ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 травня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 02.12.2024 року.

Суддя: