Дата документу 22.07.2024
Справа № 334/5802/24
Провадження № 2/334/2503/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Філіпова І.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

17.07.2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом Ленінського районного суду м. Запоріжжя до ОСОБА_2 про розірвання шлюб.

Вказана позовна заява підсудна Ленінському районному суду м. Запоріжжя.

Згідно позовної заяви ОСОБА_1 є присяжною у Ленінському районному суді м. Запоріжжя, просить направити її позовну заяву до Запорізького апеляційного суду для визначення підсудності.

В даній справі позивачем є ОСОБА_1 , яка виконує обов`язки присяжного в Ленінському районному суді м. Запоріжжя. Вона у складі суду розглядає окрему категорію справ визначену чинним законодавством. Наразі в провадженні судді Філіпової І. М. перебувають цивільні справи, в яких до складу суду входить присяжна ОСОБА_1 .

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України народ безпосередньо бере участь у здійсненні правосуддя через присяжних.

В статтях 63-68 Глави 3 Розділу ІІІ Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року N 1402-VIII розкривається статус, окреслюються вимоги до присяжного, процедура затвердження списків присяжних, обов`язки, строк повноважень, підстави і порядок увільнення від виконання обов`язків, залучення присяжних до виконання обов`язків у суді, гарантії прав присяжних.

Присяжним є особа, яка у випадках, визначених процесуальним законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду разом із суддею або залучається до здійснення правосуддя (частина перша статті 63 Закону).

Присяжні виконують обов`язки, визначені пунктами 1, 2, 4 - 6 частини сьомої статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

До обов`язків присяжного входить:

- справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства;

- дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів;

- виявляти повагу до учасників процесу;

- не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом, у тому числі таємницю нарадчої кімнати і закритого судового засідання;

- виконувати вимоги та дотримуватися обмежень, установлених законодавством у сфері запобігання корупції.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ЦПК України у випадках, встановлених цим Кодексом, цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються колегією у складі одного судді і двох присяжних, які при здійсненні правосуддя користуються всіма правами судді.

Відповідно до ч. 6 ст. 31 ЦПК України справа, у якій однією зі сторін є суд, до підсудності якого віднесена ця справа за загальними правилами, або суддя цього суду, не пізніше п`яти днів із дня надходження позовної заяви передається на підставі розпорядження голови суду до суду вищої інстанції для визначення підсудності.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Частина 3 статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, що судова система перш за все забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд. Так, згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Як указав Європейський суд у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland, заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Бочан проти України» п. 66 (заява N 7577/02, рішення від 03 травня 2007 року) нагадав, що «безсторонність», в сенсі п. 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (рішення у справі «Булут проти Австрії», рішення від 22 лютого 1996 року, Reports 1996-II, с. 356, п. 31, та «Томан проти Швейцарії», рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 825, п. 30). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

В п. 71 згаданого рішення по справі «Бочан проти України» суд нагадав що роль національних судів в організації судових проваджень у тому, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя. Направлення справи на розгляд іншому судді або суду підпадає під межі самостійної оцінки державних органів в таких справах. Існує низка факторів, а саме, наприклад, доступність засобів, кваліфікація суддів, конфлікт інтересів, доступність місця слухання справи для сторін тощо, які державні органи повинні брати до уваги, змінюючи територіальну підсудність.

Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своєму рішенні по справі «Фельдман проти України» Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (рішення у справі «Фельдман проти України», заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 08 квітня 2010 року, рішення остаточне від 8 липня 2010 року, п. 97).

У практиці Європейського суду з прав людини сформовано, серед іншого, характеристики незалежності суду, одна з яких полягає в тому, що суд має сприйматися як незалежний орган; щодо ознак безсторонності суду, то він повинен сприйматися таким з об`єктивного погляду з достатніми гарантіями для виключення будь-яких легітимних сумнівів з цього приводу (пункти 125, 126 рішення від 6 жовтня 2011 року у справі «Агрокомплекс проти України»).

ОСОБА_1 є присяжною, залучається до здійснення правосуддя в Ленінському районному суді м. Запоріжжя та вирішує справи у складі суду разом із суддею Філіповою І. М.

У випадках коли позивач працює у суді, до підсудності якого належить цивільна справа, суд зобов`язаний передати цивільну справу на розгляд іншого суду. Вказана вимога встановлена з метою забезпечення безсторонності судового розгляду, законності прийнятого рішення, змагальності та інше. У випадках, коли б суд здійснював правосуддя у цивільному провадженні, стороною якого є особа, що працює або працювала в цьому суді, службові та особисті відносини могли б перешкодити об`єктивному розгляду справи і ухваленню законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

З метою недопущення порушення строків розгляду справи, забезпечення прав та інтересів сторін, виходячи з пріоритету права особи на справедливий суд і своєчасний розгляд справи компетентним судом, суддя вважає за необхідне порушити питання про направлення цивільної справи на розгляд до іншого суду, з метою уникнення конфлікту інтересів та забезпечення безсторонності судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 31 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Направити до Запорізького апеляційного суду цивільну справу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу для вирішення питання про передачу справи на розгляд іншого суду, з метою уникнення конфлікту інтересів та забезпечення безсторонності судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Філіпова І. М.