ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8734/24 Справа № 210/4153/24 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

за участю секретаря Бортник В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №210/4153/24 за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , державний нотаріус Третьої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Рикова Тетяна Валентинівна, ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк»,

на ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області від 19 липня 2024 року,

встановив:

16 липня 2024 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (далі по тексту АТ «Райффайзен Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , державний нотаріус Третьої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Рикова Т.В., ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області від 19 липня 2024 року у відкритті провадження відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Райффайзен Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області від 19 липня 2024 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку що позовні вимоги у справі № 214/7922/23 та у даній справі є пов`язаними та однорідними між собою, походять одна з іншої, у зв`язку з чим, на підставі п. 3 с. 1 ст. 186 ЦПК України, відмовив у відкритті провадження по справі. Наголошує, що у даній справі сторони є відмінними від сторін у справі № 214/7922/23 за виключенням відповідачки ОСОБА_1 , що виключає можливість застосування судом п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги АТ «Райффайзен Банк» за наступних підстав.

Відповідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 16 липня 2024 року АТ «Райффайзен Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , державний нотаріус Третьої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Рикова Т.В., ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу гаража від 09 січня 2024 року, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений Державним нотаріусом Третьої криворізької нотаріальної контори Риковою Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2-27. (цивільна справа №210/4153/24)

Відмовляючи у відкритті провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд першої інстанції, прийнявши до уваги, що в провадженні Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа №214/7922/23 за позовом АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Янковська О.І.. про визнання договору дарування гаражу, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , гараж 5г недійсним, дійшов висновку, що вказані позовні вимоги, у першому і другому випадку, є пов`язані та однорідні між собою, тобто, позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу гаражу недійсним є похідними (походять одна з іншої) від позовних вимог про визнання договору дарування гаражу недійсним.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом. (ст. 55)

Відповідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно п. 3 ч. 1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі АТ «Райффайзен Банк» просило про визнання недійсним договору купівлі-продажу гаража від 09 січня 2024 року, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений Державним нотаріусом Третьої криворізької нотаріальної контори Риковою Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2-27.

Також, у провадженні Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа № 214/7922/23 за позовом АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Янковська О.І., про визнання недійсним договору дарування від 08 лютого 2023 року.

Так, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Позов у цивільному процесі це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, що складається з вимоги процесуального характеру та вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). А предмет позову це матеріальний зміст цієї вимоги, об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем.

Таким чином, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Цей матеріальний зміст позовних вимог позивача, проявляється в матеріально-правовій заінтересованості отримати певне матеріальне благо.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.

Фактична підстава позову це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

Визначаючи підстави позову, як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Із наведеного вбачається, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави і предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Проаналізувавши зміст позовних вимог кожного позову, колегією суддів встановлено, що у справі № 214/7922/23 позивачем пред`явлено позов про визнання недійсним договору дарування гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , укладеному 08 лютого 2023 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 14).

А в даній справі № 210/4153/24 позивачем пред`явлено позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , укладеному 09 січня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 1-8).

З огляду на викладене, предмет позову та підстави позову у справі № 214/7922/23 та у справі № 210/4153/24 не є тотожними.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Саме позивач наділений правом визначати позовні вимоги в межах яких суд розглядає справу, що закріплено у ст.4 ЦПК України та ст.55 Конституції України.

Згідно норм чинного законодавства України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд в свою чергу покладено обов`язок повного та всебічного розгляду спорів, які виникли, що можливо лише під час розгляду справи по суті, тому відмова у прийнятті позову з формальних підстав є обмеженням конституційних прав особи на доступ до правосуддя та судовий захист.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки ухвала суду про відмову у відкритті провадження у справі постановлена з порушенням норм процесуального права та перешкоджає подальшому провадженню у справі, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області від 19 липня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста