ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6701/24 Справа № 215/3106/23 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 215/3106/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛАРІКС РЕМ 23»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2024 року, яке ухвалено суддею Квятковським Я.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТзОВ «КЛАРІКС РЕМ 23» про стягнення невиплаченої заробітної плати.

Позовна заява мотивована тим, що 24 січня 2022 рокупозивача було переведено на посаду машиніста крана 5 розряду виробничої дільниці з ремонту устаткування №2 до ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ».

05 квітня 2023 року ОСОБА_1 було звільнено на підставі наказу № 3/40у від 05 квітня 2023 року за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.

При звільнені їй не була виплачено заробітну плату на загальну суму 32 435,12 грн. Таким чином відовідач заборгував ОСОБА_1 заробітну плату, внаслідок чого повинен сплатити на її користь середній заробіток за затримку при звільненні. На підставі викладеного просила суд стягнути з відповідача на її користь суму, що належить їй від підприємства на день звільнення у розмірі 32 435,12 грн, середній заробіток за весь час затримки належних їй при звільненні сум у розмірі 17 067,35 грн.

На підставі викладеного, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь невиплачену суму на день звільнення в розмірі 32 435,12 грн та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що на день звернення до суду складає 17 067,32 грн, моральну шкоду у розмірі 5 000 грн, а також судові витрати.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 13 липня 2023 року замінено відповідача з ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23» на ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ».

Ухвалою суду від 23 жовтня 2023 року прийнято змінений позов ОСОБА_1 до співвідповідачів ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» в якому остання просить суд стягнути солідарно з співвідповідачів на її користь невиплачену суму на день звільнення в розмірі 32 435,12 грн та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 17 067,32 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн, а також судові витрати.

Рішенням Тернівського районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАРІКС РЕМ 23» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в розмірі 32 435,12 грн.та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 17 067,32 грн, а всього 49 502,44 грн.

Стягнуто на користь держави з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАРІКС РЕМ 23» судовий збір у розмірі 1073,60 грн., з кожного.

Рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з?ясування обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, замінивши відповідача ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23» на ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», не направив останньому, ані позовної заяви, ані ухвали про залучення до участі у справі. Про вказані обставини ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» дізналося з Єдиного державного реєстру судових рішень та двічі зверталося до суду із клопотанням про заміну відповідача на належного, яким є саме ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», однак, суд відмовив у задоволенні цього клопотання, а потім залучив ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23» до участі у справі у якості співвідповідача, що свідчить про фактичну згоду суду із позицією ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ».

Наполягає на тому, що належним відповідачем по справі є саме роботодавець позивачки - ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», а залучення до участі у справі ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» є помилковою. Так, судом першої інстанції не було досліджено обставини створення ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» і не з?ясовано питання про те, чи прийняв останній на себе зобов?язання по виплаті нарахованої заробітної плати.

Суд не звернув увагу на те, що ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», як боржник, визнав позовні вимоги, що свідчить про відсутність спору у даній справі та вимоги до ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» мають бути залишені без задоволення.

Також, вказує на те, що ТОВ «ПРОМ-РЕМОНТИ» створено шляхом виділу із ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», із передачею йому активів та пасивів за розподільчим балансом та забов?язання по заробітній платі не передавалися.

Наголошує на тому, що ТОВ «ПРОМ-РЕМОНТИ» може нести виключно субсидіарну відповідальність із ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», як і інші правонаступники. Оскільки, основний боржник ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23» визнав позовні вимоги, то відсутні правові підстави для покладення на ТОВ «ПРОМ-РЕМОНТИ» субсидіарної відповідальності у порядку ст. ст. 109, 619 ЦК України.

Також, вказує й на те, що суд першої інстанції, дійшовши в мотивувальній частині висновки щодо необхідності притягнення ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» до субсидіарної відповідальності з боржником ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», в резолютивній частині стягнув із відповідачів заборгованість у солідарному порядку.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, клопотання відповідача ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи, згідно ч. 3 ст. 369 ЦПК України, задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, станом на момент подання апеляційної скарги, а саме 22 травня 2024 року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи, суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами 5, 6 ст. 279 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Отже, враховуючи вищевикладене, розгляд цієї справи з повідомленням учасників справи можливий лише з урахуванням конкретних обставин, які перешкоджають суду апеляційної інстанції вирішити спір по суті без особистої явки сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для встановлення обставин справи та перевірки доводів, викладених в апеляційній скарзі, та відповідачем ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» не наведено обставин справи, які перешкоджають суду апеляційної інстанції вирішити спір по суті без особистої явки сторін, у зв`язку з чим клопотання про розгляд справи з повідомленням учасників справи задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідачем ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» в прохальній частині апеляційної скарги заявлено клопотання про зупинення виконання рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2024 року в частині стягнення заробітної плати за один місяць, яке допущено до негайного виконання, до прийняття судом апеляційної інстанції рішення по суті спору, відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦПК України, враховуючи перебування ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» у скрутному матеріальному становищі, через виконання виконавчого провадження №73949938, в межах якого накладено арешт на кошти, що надходять на рахунок ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» та їх списання, і виконання оскаржуваного рішення суду в частині негайного виконання лише збільшить розмір таких сум, що призведе до неможливості в подальшому повернути списані кошти внаслідок можливого скасування оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів зауважує, що компетенція та повноваження суду апеляційної інстанції, регламентовані нормами цивільного процесуального законодавства, їх обсяг та характер імперативно визначено законом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 359 ЦПК України, якщо апеляційна скарга подана з пропуском визначеного цим Кодексом строку, суд, у випадку поновлення строку на апеляційне оскарження, зупиняє дію оскаржуваного рішення в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Поняття «зупинення дії оскаржуваного рішення» та «зупинення виконання рішення суду» не є тотожними, оскільки є різними за своєю юридичною природою.

При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 394 ЦПК України, повноваження щодо зупинення виконання рішення наділений виключно Верховний Суд.

Аналіз зазначених приписів закону, дає підстави дійти висновку, що апеляційний суд не наділений повноваженнями приймати процесуальні рішення про зупинення виконання рішень, що є предметом апеляційного перегляду в апеляційному порядку, як про те просить апелянт.

На підставі викладеного вище, клопотання відповідача ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» про зупинення виконання рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2024 року в частині стягнення заробітної плати за один місяць, яке допущено до негайного виконання, не підлягає задоволенню, оскільки суд апеляційної інстанції не має таких повноважень.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 24 січня 2022 року працювала у ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», правонаступником якого є ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», на посаді машиніста крана 5 розряду виробничої дільниці з ремонту устаткування № 5, наказом № 3/40у від 05 квітня 2023 року звільнена за угодою сторін, згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 7).

Відповідно до розрахункового листа за квітень 2023 року у ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» існувала заборгованість по заробітній платі перед позивачем у розмірі 32 435,12 грн. (а.с. 8).

Згідно форми ОК-5 ОСОБА_1 з моменту звільнення з роботи 05 квітня 2023 року станом на 15 травня 2023 року ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» заборгованість не сплачено (9-10).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 05 липня 2023 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ».

Згідно рішення № 07/03 єдиного учасника ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» від 07 березня 2023 року, виділено з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» - ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» та передано останньому активи та пасиви, у вигляді частини майна ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», згідно розподільчого балансу.

Згідно рішення № 1 єдиного засновника про створення ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» від 11 квітня 2023 року, останнє є правонаступником по майновим та немайновим правам та обов`язкам ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», згідно розподільчого балансу від 11 квітня 2023 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки належних їй при звільненні сум, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого на теперішній час змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», у встановлені строки, не виплачував заробітну плату, внаслідок чого наявні підстави для стягнення з відповідача ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23» на користь позивачки невиплачену заробітну плату в розмірі 32 435,12 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 17 067,32 грн.

Оскільки, ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» є правонаступником по майновим та немайновим правам та обов`язкам ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», згідно розподільчого балансу від 11 квітня 2023 року, який не містить відомостей щодо передачі ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» заборгованості ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» із заробітної плати перед працівниками, суд дійшов висновку, що ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» несе субсидіарну відповідальність по обов`язкам ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» відповідно до ст. 109 ЦК України, а тому має нести субсидіарну відповідальність за невиплату заробітної плати позивачці ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини шостої тієї ж статті своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як встановлено судом та визнається сторонами, ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ».

Згідно розрахункового листка за квітень 2023 року, ОСОБА_1 нараховано але не виплачено належні кошти, борг складає 32 435,12 грн. (а.с.8), а тому суд першої інстанцїіх дійшов вірного висновку щодо стягненя цієї заборгованості, розмір якої не оспорюється у судовому порядку.

Відповідно до статті 117 КЗпП України, в редакції станом на день звільнення позивача, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до статті 117 КЗпП України, в редакції Закону № 2352-IX від 01 липня 2022 року, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Як встановлено судом, роботодавцем не проведено з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні, а тому остання має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідно до п. 5 розділу ІV «Порядку обчислення середньої заробітної плати» основою для визначення загальної суми середнього заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку при звільненні, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно із п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Пунктом 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, передбачено нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Так, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за лютий - березень 2023 року становить 449,14 грн.

Заявлений позивачкою розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 17 067,32 грн. (з 06 квітня 2023 року по 29 травня 2023 року 38 днів; 449,14 грн. х 38 днів) не перевищує розміру заборгованості із невиплаченої позивачу при звільненні заробітної плати, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що він є співмірним із заявленим до стягнення розміром заборгованості по заробітній платі.

Враховуючи, що судом було встановлено факт не проведення виплати всіх сум, що належать ОСОБА_1 від роботодавця ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», яке перейменовано у ТОВ «КЛАРІКС РЕМ23», при звільненні останній повинен сплатити на користь позивачки середній заробіток у розмірі 17 067,32 грн, який не оспорюється у судовому порядку.

Спір між сторонами виник з приводу покладення на ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» обов?язку із виплати заборгованості по заробітній платі, як на правонаступника ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», яке перейменовано у ТОВ «КЛАРІКС РЕМ23».

Відповідач ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», заперечуючи проти позову, зазначає, що ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» є неналежним відповідачем у справі, оскільки ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» було утворено відповідно до рішення № 07/03 єдиного учасника ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» від 07 березня 2023 року та рішення №1 єдиного засновника про створення ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» від 11 квітня 2023 року, шляхом виділу з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» відповідно до розподільчого балансу останнього.

Статтею 109 ЦК України унормовано, що виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.

Суд, що прийняв рішення про виділ, у своєму рішенні визначає учасника юридичної особи або вищий орган юридичної особи (власника), який зобов`язаний скласти та затвердити розподільчий баланс.

Юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу.

Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу.

Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно (ч. 3 ст. 109 ЦК України).

Якщо після виділу неможливо точно встановити обов`язки особи за окремим зобов`язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням (ч. 4 ст. 109 ЦК України).

Зі змісту положень частин третьої та четвертої статті 109 ЦК України убачається, що субсидіарна відповідальність нової юридичної особи, створеної шляхом виділу з основного боржника, може наставати щодо зобов`язань, які виникли до виділу та створення нової юридичної особи.

Подібні положення містяться в частині п`ятій статті 86 Закону України «Про акціонерні товариства», де визначено, що акціонерне товариство, з якого здійснюється виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які перейшли до товариства, що виділилося, згідно з розподільним балансом. Товариство, що виділилося, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які виникли у товариства, з якого здійснюється виділ, перед виділом, але не перейшли до товариства, що виділилося. Якщо товариств, що виділилися, два чи більше, вони солідарно несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями разом з товариством, з якого здійснено виділ.

Отже, оскільки внаслідок виділу зберігається і юридична особа, з якої було здійснено виділ, і створюється нова юридична особа, в законі закріплено положення про взаємну субсидіарну відповідальність зазначених юридичних осіб за зобов`язаннями, боржником за якими була юридична особа, з якої здійснено виділ, та які існували перед виділом.

Згідно частини 3 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», у разі виділу юридичних осіб здійснюється державна реєстрація юридичних осіб, утворених у результаті виділу, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника. Виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника.

Матеріалами справи, а саме витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підтверджується державна реєстрація ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», яке є правонаступником ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ».

При цьому, судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на момент розгляду спору, ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого на теперішній час змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», не перебуває в стані припинення.

Згідно рішення № 07/03 єдиного учасника ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» від 07 березня 2023 року, виділено з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» - ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» та передано останньому активи та пасиви, у вигляді частини майна ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», згідно розподільчого балансу.

Згідно рішення № 1 єдиного засновника про створення ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» від 11 квітня 2023 року, останнє є правонаступником по майновим та немайновим правам та обов?язкам ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», згідно розподільчого балансу від 11.04.2023 року, та несе субсидіарну відповідальність по обов?язкам ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» відповідно до ст. 109 ЦК України.

Оскільки, розподільчий баланс від 11 квітня 2023 року не містить відомостей щодо передачі ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» заборгованості ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» із заробітної плати перед працівниками, колегія суддів дійшла висновку, що, у даному випадку, ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» має нести субсидіарну відповідальність за невиплату заробітної плати позивачці ОСОБА_1 .

Статтею 619 ЦК України визначено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. До пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника.

Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

Субсидіарна відповідальність має місце у зобов`язаннях з множинністю осіб на стороні боржника.

Додатковий характер відповідальності полягає в тому, що кредитор перш за все має пред`явити вимогу основному боржнику і очікувати від нього виконання або виплати, що являють собою прояв цивільно-правової відповідальності.

Якщо вимога кредитора в повному обсязі задоволена основним боржником, додатковий боржник до відповідальності не притягується. Тобто, пред`явлення кредитором вимоги до додаткового (субсидіарного) боржника можливе в двох випадках: 1) якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора, незалежно з якої причини він надав таку відмову; 2) якщо кредитор не одержав від основного боржника в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу.

Розумність строку для надання відповіді на пред`явлену вимогу залежить від ситуації, в якій така вимога пред`являється, та має бути оцінена в кожному окремому випадку.

Отже, субсидіарна відповідальність - це додаткова відповідальність осіб, які разом із боржником відповідають у випадках, передбачених законом або договором.

Таким чином, кредитор, у випадку відмови у задоволені вимоги основного боржника про сплату заборгованості за певним зобов`язанням або неотримання у розумний строк вимоги від основного боржника на пред?явлену вимогу, наділений правом пред`явити вимогу як до основного боржника (у даному випадку ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого на теперішній час змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23») так і до субсидіарного (додаткового) боржника (ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ»).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ».

Згідно розрахункового листка за квітень 2023 року, ОСОБА_1 нараховано але не виплачено належні кошти, борг складає 32 435,12 грн. (а.с.8).

Станом на теперішній час заборгованість із заробітної плати роботодавцем не виплачена.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Тобто, ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» був зобов?язаний виплатити позивачці ОСОБА_1 всі суми саме 06 квітня 2023 року та до теперішнього часу розрахунку не провів, що свідчить про недотримання останнім не тільки рзумного строку щодо сплати заборгованості із заробітної плати, але й про грубе порушення норм трудового законодавства, у зв?язку з чим ОСОБА_1 має право на стягнення боргу, як з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого на теперішній час змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», та і з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», як з субсидіарного (додаткового) боржника ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого на теперішній час змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23».

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд не з?ясував питання про те, чи було пред?явлено позивачкою, як кредитором, вимоги щодо виплати заробітної плати до ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», як основного боржника, отримання від останнього відмови від задоволення такої вимоги або не одержання від нього в розумний строк відповіді на пред?явлену вимогу, колегія суддів вважає безідставним, оскільки матеріалами справи підтверджено порушення строків задоволення вимог ОСОБА_1 із виплати належної їй заробітної плати з боку роботодавця ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23».

Наведене вище спростовує доводи апеляційної скарги про те, що належним відповідачем по справі є саме роботодавець позивачки - ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», а залучення у якості співвідповідача у справі ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» є помилковою.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», як і субсидіарного боржника ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», на користь ОСОБА_1 невиплаченої заробітної плати в розмірі 32 435,12 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 17 067,32 грн.

При цьому, судом враховано положення частини четвертої статті 109 ЦК України, якою встановлено, що якщо після виділу неможливо точно встановити обов`язки особи за окремим зобов`язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що розподільчий баланс від 11 квітня 2023 року не містить відомостей щодо передачі ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» заборгованості ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», на теперішній час ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», із заробітної плати перед працівниками, що свідчить про неможливість встановлення обов`язків ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» та ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23» за окремим зобов`язанням ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», на теперішній час ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 невиплаченої заробітної плати в розмірі 32 435,12 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 17 067,32 грн солідарно із ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» та ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», що відповідає положенням частини четвертої статті 109 ЦК України і доводи апеляційної скарги в цій частині колегією суддів не приймаються.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Доводи ж апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права не впливають на правильність висновків суду по суті спору, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування судового рішення (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: