ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/2293/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів Пилипчук Н.Н., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Березюк А.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Краснікова О. І.,

представника відповідача адвоката Тельпіс О. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2024 року в складі судді Подус Г.С. у справі № 638/15900/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

у с т а н о в и в :

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивовано тим, що в Харківському відділі державної виконавчої служби в Харківському районі Харківської області СМУЮ України на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження НОМЕР_1 по примусовому виконанню листа 638/9916/21 виданого 27 вересня 2022 року Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 від усіх видів доходів з 01 березня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття. В документах виконавчого провадження вказано, що заборгованість утворилась по аліментам за період з 01 березня 2022 року по 30 вересня 2023 року. Вважає, що цієї заборгованості не існує, оскільки з 24 лютого 2022 року з міркувань безпеки, по вересень 2023 року дитина за домовленістю із ОСОБА_2 мешкав у батька - ОСОБА_1 та знаходився на повному його утриманні. З вересня 2023 року дитина повернулась мешкати разом із матір`ю.

Посилаючись на вказане, позивач просив визнати виконавчий лист № 638/9916/21, виданий 27 вересня 2022 року Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з нього аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 таким, що не підлягаючим виконанню в частині періоду стягнення аліментів та визначити час стягнення аліментів з 01 вересня 2023 року та до повноліття дитини.

06 лютого 2024 року ОСОБА_2 в інтересах якої діє адвокат Тельпіс Олександр Олександрович, подала до суду письмові пояснення в яких просила відмовити у задоволенні позову.

Письмові пояснення мотивовані тим, що дитина проживає з нею та бабусею з 2019 року по теперішній час. Вважає, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2024 року позов задоволено.

Визнано виконавчий лист по справі № 638/9916/21, виданий 27 липня 2022 року Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 таким, що не підлягає виконанню в частині періоду з 24 лютого 2022 року до 31 серпня 2023 року та визначено час стягнення аліментів з 01 вересня 2023 року та до повноліття дитини. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь ОСОБА_1 у розмірі 1073,60 грн.

Рішення мотивовано тим, що з наданих медичних довідок щодо результатів аналізів ОСОБА_3 вбачається, що він у спірний період перебував у смт Пісочін.

Суд першої інстанції, аналізуючи докази у справі, знайшов більш переконливими докази, надані позивачем та вважав, що в даній ситуації наявна саме матеріально-правова підстава для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у частині спірного періоду.

25 квітня 2024 року ОСОБА_2 в інтересах якої діє адвокат Тельпіс О.О. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що надана депутатом Пісочінської Об`єднаної територіальної громади Губським М.І. виборчого округу № 4 характеристика, довідки щодо результатів аналізів ОСОБА_3 є не достовірними та не допустимими доказами, що доводять обставину проживання дитини з позивачем протягом спірного періоду. Депутат місцевої ради є представником інтересів територіальної громади і законодавством йому не надано право давати характеристики щодо проживання дитини на територій територіальної громади.

Також, довідки щодо результатів аналізів ОСОБА_3 не доводять проживання дитини у спірний період з позивачем, оскільки не свідчать про звернення за лікуванням до лікувального закладу на території міста проживання позивача, а лише свідчать про взяття у нього аналізів у певний день. Натомість, згідно з відповіддю КНП «Міська дитяча поліклініка №14 XMP № 53 від 16 січня 2024 року ОСОБА_3 лікувався у зазначеному закладі охорони здоров`я у місті, де проживав разом з відповідачем.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача адвоката Тельпіс О.О., який підтримав апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Краснікова О. І., які проти апеляційної скарги заперечували, просив рішення суду залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2021 року у справі № 638/9916/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 від усіх видів доходів з 01 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (згідно даних ЄДРСР за посиланням https://reestr.court.gov.ua/Review/106018705).

На виконання зазначеного рішення суду 27 вересня 2022 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 638/9916/21, на підставі якого заступником начальника Харківського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області СМУЮ Ступініним В.В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 (а.с. 9).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по аліментам за спірний період, а саме з 01 березня 2022 року по 30 вересня 2023 року заборгованість становить 33852,88 грн (а.с. 10).

Згідно характеристики, наданої депутатом Пісочінської Об`єднаної територіальної громади Губським М.І. виборчого округу № 4 вбачається, що з лютого 2022 року по серпень 2023 року з ОСОБА_1 мешкав його син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 21).

З витягу № 2355 від 23 жовтня 2023 року вбачається, що ОСОБА_3 значиться зареєстрованим разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22).

Відповідно до акту обстеження Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей ХМР від 16 січня 2024 року, проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має окрему кімнату яка обладнана для його потреб, має окреме спальне місце, місце для занять, зберігання одягу та шкільного приладдя (а.с. 59).

Згідно відповіді КНП «Міська дитяча поліклініка № 14» ХМР № 53 від 16 січня 2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спостерігається в КНП «Міська дитяча поліклініка N?14» ХМР, з 21 жовтня 2012 року. 30 серпня 2022 року дитина була на прийомі у лікаря педіатра з приводу атопічного дерматиту, загрози формування бронхіальної астми. 30 серпня 2022 року оглянутий алергологом, отоларингологом. 06 вересня 2022 року був на прийомі у алерголога з приводу алергічного риніту. 27 грудня 2023 року хлопчик був на прийомі у лікаря педіатра Бобонець Г.І. з приводу алергічного риніту, складних тіків (а.с. 60).

З інформаційного листа від 02 лютого 2024 року № 01-19/16 наданого КЗ «Харківський ліцей №150 ХМР» вбачається, що позивач та відповідач активно приймають участь у вихованні та освіті сина (а.с. 62).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до положень статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. При цьому, метою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є унеможливлення подальшого проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом та закінчення виконавчого провадження (пункт 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20.

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 вказано, що законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині 2 статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа (постанова Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі №824/85/21).

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду з позивом, ОСОБА_1 посилався на те, що з 24 лютого 2022 року з міркувань безпеки, по вересень 2023 року дитина за домовленістю із ОСОБА_2 мешкав у батька - ОСОБА_1 та знаходився на повному його утриманні, а отже є підстави для визнання виконавчого листа про стягнення з нього аліментів на утримання дитини на користь відповідача в частині періоду з 24 лютого 2022 року до 31 серпня 2023 року таким, що не підлягає виконанню.

На підтвердження вказаних фактів позивачам надано характеристику складену депутатом Пісочінської Об`єднаної територіальної громади Губським М.І. виборчого округу № 4, відповідно до якої з лютого 2022 року по серпень 2023 року з ОСОБА_1 мешкав його син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, з наданих медичних довідок щодо результатів аналізів ОСОБА_3 вбачається, що він у спірний період перебував у смт Пісочін.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наведене свідчить про зміну обставин, які мають істотне значення, у зв`язку з чим ОСОБА_1 й звернувся за захистом свого права у належний спосіб.

Отже, враховуючи те, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спірний період з матір`ю не проживав, тому право останньої на отримання аліментів і відповідно обов`язок заявника ОСОБА_1 по сплаті аліментів припинився на час проживання дитини разом з батьком.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що з 2019 року по теперішній час дитина проживає разом з відповідачем, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки як вірно зазначено судом першої інстанції, акт обстеження Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей ХМР від 16 січня 2024 року не стосуються спірного періоду доказування.

Наданий відповідачем акт від 16 січня 2024 року складений сусідами відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про проживання дитини разом з матір`ю у спірний період не містять інформації про те, на підставі яких досліджень, спостережень були здійснені відповідні висновки. Підписи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не завірені. Також, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у якості свідків у суді першої інстанції не допитувались.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Інші аргументи, наведені на обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SeryavinandOthers v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина