УХВАЛА

28 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 621/543/22

провадження № 61-15345св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - Зміївська територіальна громада в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області на постанову Харківського апеляційного суду

від 27 вересня 2023 року у складі колегії суддів Яцини В. Б., Бурлака І. В., Мальованого Ю. М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року Зміївська територіальна громада в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області звернулася до суду

з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила:

- розірвати договір оренди земельної ділянки від 26 березня 2010 року № 5, площею 14,6661 га, кадастровий номер :02:000:0139, який укладений між Зміївською районною державною адміністрацією Харківської області та ОСОБА_1 ;

- розірвати договір оренди земельної ділянки від 26 березня 2010 року № 6, площею 10,3339 га, кадастровий номер :02:000:0139, який укладений між Зміївською районною державною адміністрацією Харківської області та ОСОБА_1

Зміївський районний суд Харківської області рішенням від 15 березня

2023 року позов Зміївської територіальної громади в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області задовольнив.

Розірвав договір оренди земельної ділянки від 26 березня 2010 року № 5, площею 14,6661 га, кадастровий номер :02:000:0139, який укладений між Зміївською районною державною адміністрацією Харківської області та ОСОБА_1

Розірвав договір оренди земельної ділянки від 26 березня 2010 року № 6, площею 10,3339 га, кадастровий номер :02:000:0140, який укладений між Зміївською районною державною адміністрацією Харківської області та ОСОБА_1 .

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Харківський апеляційний суд постановою від 27 вересня 2023 року рішення Зміївського районного суду Харківської області від 15 березня 2023 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позову Зміївської територіальної громади в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області відмовив.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі, поданій 27 жовтня 2023 року через систему «Електронний суд», Зміївська міська рада Чугуївського району Харківської області просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі № 925/929/19 (провадження № 12-11гс21), постановах Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі

№ 473/4413/17 (провадження № 61-40320св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 904/1054/19, від 22 січня 2020 року у справі № 468/1498/17-ц (провадження № 61-3654св18).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 жовтня 2023 року справу призначено судді-доповідачеві Фаловській І. М., судді, які входять до складу колегії: Ігнатенко В. М.,

Сердюк В. В.

На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного

Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року № 1400/0/226-23 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, справу розподілено суддям Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловській І. М. (суддя-доповідач),

Сердюку В. В., Карпенко С. О.

Верховний Суд ухвалою від 20 листопада 2023 року відкрив касаційне провадження у справі № 621/543/22 та витребував її матеріали зі Зміївського районного суду Харківської області.

У грудні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Вивчивши матеріали справи та додані до них матеріали, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України Рішенням від 22 листопада 2023 року

№ 10-р(II)/2023 визнав таким, що відповідає Конституції України

(є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

Предметом позову у цій справі є вимоги про:

- розірвання договору оренди земельної ділянки від 26 березня 2010 року

№ 5, площею 14,6661 га, кадастровий номер :02:000:0139, який укладений між Зміївською районною державною адміністрацією Харківської області та ОСОБА_1 ;

- розірвання договору оренди земельної ділянки від 26 березня 2010 року

№ 6, площею 10,3339 га, кадастровий номер :02:000:0139, який укладений між Зміївською районною державною адміністрацією Харківської області та ОСОБА_1 .

З огляду на матеріали справи, відповідно до пункту 7 договору оренди земельної ділянки від 26 березня 2010 року № 5, площею 14,6661 га, кадастровий номер :02:000:0139, з цільовим призначенням - для ведення городництва, який укладений між Зміївською районною державною адміністрацією Харківської області та ОСОБА_1 , орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 2 218,44 грн на рік за

14,6661 га на рахунок Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області (2 218,44 грн х 3 роки = 6 655,32 грн) (а. с. 9).

Згідно з пунктом 7 договору оренди земельної ділянки від 26 березня

2010 року № 6, площею 10,3339 га, кадастровий номер :02:000:0139, з цільовим призначенням - для ведення городництва, який укладений між Зміївською районною державною адміністрацією Харківської області та ОСОБА_1 , орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 1 563,12 грн на рік за

10,3339 га на рахунок Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області (1 563,12 х 3 роки = 4 689,36 грн) (а. с. 14).

На час відкриття касаційного провадження інформація щодо ціни позову у цій справі була відсутня.

Дослідивши матеріали цивільної справи, зміст позовної заяви та договори оренди земельних ділянок, колегія суддів дійшла висновку, що ціна позову у справі № 621/543/22 у загальному розмірі становить 11 344,68 грн

(6 655,32 грн + 4 689,36 грн), яка станом на 01 січня 2024 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

(3 028 грн х 250 = 757 000 грн).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії»,

заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Верховний Суд, враховуючи засади змагальності сторін та диспозитивність цивільного судочинства, дослідив та взяв до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Отже, дана справа не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у даній справі підлягає касаційному оскарженню.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судового рішення, що оскаржується, у касаційній скарзі не зазначені, та Верховний Суд таких підстав не встановив.

Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Відтак, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (рішення у справі «Пелевін проти України», заява № 24402/02,

від 20 травня 2010 року).

Отже, зазначена справа не підлягає касаційному оскарженню, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) сформулювала правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, тому у зв`язку з цим касаційне провадження у справі належить закрити.

Наведена правова позиція підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Схожі висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 15 березня

2023 року у справі № 141/436/21 (провадження № 61-7674св22)

та від 07 червня 2024 року у справі № 612/69/22 (провадження

№ 61-1289св24).

З огляду на викладене, з метою забезпечення єдності та стабільності судової практики, забезпечення передбачуваності застосування правових норм, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області на постанову Харківського апеляційного суду

від 27 вересня 2023 року у справі № 621/543/22, оскільки вона подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 19, 260, 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області на постанову Харківського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року у справі за позовом Зміївської територіальної громади в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області до ОСОБА_1 про розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк