Провадження № 2/742/742/24
Єдиний унікальний № 742/1867/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року м.Прилуки Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Фетісової Н.В., за участю секретарів судових засідань Шептун В.В., Сороки Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області та Служба у справах дітей Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області про визначення місця проживання дитини,

установив:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.07.2009. Спільне життя у них не склалося. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.10.2021 у справі №759/11761/20 шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З липня 2020 року сторони проживають окремо. Донька залишилась проживати разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира складається з однієї кімнати, належить на праві власності її матері ОСОБА_4 . В зазначеній квартирі позивачем створені належні умови для проживання доньки, її навчання та відпочинку. Вона любить свою ОСОБА_5 та робить все від неї залежне, щоб вона росла щасливою, з донькою у неї встановився тісний психоемоційний зв`язок та довірливі взаємовідносини, з нею вона почувається впевнено і спокійно. Позивач піклується про доньку, забезпечує належним доглядом, харчуванням, всім необхідним для нормального розвитку, слідкує за станом її здоров`я, а у разі хвороби або іншого погіршення стану здоров`я - забезпечує необхідним лікуванням, належною медичною допомогою. ОСОБА_5 з народження знаходиться на медичному обслуговуванні у лікаря педіатра Панченко О.В. в КНП «Центр надання медико-санітарної допомоги №1» Святошинського району м. Києва. Дочка відвідувала лікаря-педіатра саме в супроводі матері. 25.12.2023 позивач з донькою повертались з подорожі до Німеччини. Коли вони вийшли з автобуса біля станції метро «Академмістечко» батько дитини - ОСОБА_2 забрав доньку та увіз її в м.Прилуки, де проживають його батьки. Це сталося без будь якого погодження з нею. На даний час він відмовляється повертати доньку додому, вимкнув її телефон, не дозволяв їм спілкуватись і бачитись, тривалий час приховував її місцезнаходження. З 25.12.2023 і по даний час позивач не бачилась зі своєю дитиною. Вона розшукувала її, зверталась до правоохоронних органів, Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві державної адміністрації. Отже, між сторонами по справі виник спір щодо визначення місця проживання доньки, який вирішити мирним шляхом неможливо, а тому позивач і звернулась до суду з даним позовом. Донька 03.09.2018 навчалась в Спеціалізованій школі І-III ступенів №96 ім. О.К.Антонова в м. Києві, з 09.01.2024 тимчасово вибула на дистанційне навчання до Середньої загальноосвітньої школи №205 Святошинського району м. Києва. Батько з 2020 року навчанням доньки не цікавився, до школи не приходив, батьківські збори не відвідував. Позивач навпаки спілкувалась з вчителями, цікавилась шкільним життям та успіхами у навчанні, відвідувала батьківські збори. Переведення доньки з 09.01.2024 року на дистанційне навчання в СЗОШ №205 було обумовлено тим, що відповідач не забезпечив її явку на заняття до Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №96 після закінчення зимових шкільних канікул, через що позбавив її можливості долучитись до навчального процесу. Відповідач намагався забрати зі школи документи доньки та перевести її в іншу школу, обрану на його власний розсуд, без погодження з нею, оскільки заперечувала. Отже, переведення доньки на дистанційне навчання в іншу школу було як компромісний і тимчасовий захід, виключно заради дитини. За переконанням позивача відповідач намагається уникнути мобілізації і сподівається, що проживання дитини з ним забезпечить йому право на відстрочку. Відповідач байдуже ставився до доньки, його не цікавили потреби власної дитини, він не брав участі в її утриманні, через що позивач змушена була звертатись за вирішенням цього питання до суду. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.08.2022 було стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Проте, відповідач рішення суду добровільно не виконує, аліменти на утримання доньки не сплачує. На 12.01.2024 року розмір його заборгованості за аліментами становить 50 869,13 грн. Отже, весь цей час донька знаходилась на її одноособовому утриманні. Позивач працює, отримує постійний дохід. За місцем роботи характеризується позитивно, проблем зі здоров`ям та шкідливих звичок не має. Від співробітника Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві державної адміністрації позивачу стало відомо, що донька разом із батьком на даний час мешкають в орендованій квартирі в Подільському районі м. Києва за адресою: АДРЕСА_2 . Зауважує, що під час проживання доньки разом із нею, вона не чинила відповідачу жодних перешкод у спілкуванні з дитиною, за бажання він мав можливість приймати участь у вихованні доньки, бачитись і спілкуватись з нею. Відповідач же чинить їй такі перешкоди, що свідчить про нехтування ним інтересами доньки та грубе порушення її прав, встановлених законом. Враховуючи викладене, а також те, що вона здатна забезпечити доньку належними доглядом, вихованням, умовами проживання та утриманням задля її нормального гармонійного розвитку, взаємовідносини, що між нами склалися, тривале безперервне проживання ОСОБА_5 з нею, що забезпечувало для неї спокійне та стійке середовище, позивач і звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю та стягнення на її користь понесених судових витрат.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 25 березня 2024 року дану справу передано на розгляд судді Фетісовій Н.В.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Службу у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та Службу у справах дітей Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області, як орган опіки та піклування Прилуцької районного державної адміністрації Чернігівської області. Призначено підготовче засідання на 03 травня 2024 року. Зобов`язано третіх осіб надати належним чином оформлений письмовий висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для чого обстежити місце проживання та реєстрації її батьків.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 травня 2024 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Службу у справах дітей Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, відкладено підготовче засідання до 05 червня 2024 року.

05 червня 2024 року протокольною ухвалою відкладено розгляд справи у зв`язку з відсутністю висновку органу опіки та піклування до 12 липня 2024 року.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 липня 2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, яке відкладено до 31 липня 2024 року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Вказала, що вона робила все від неї залежне, щоб дочка росла щасливою. Позивач піклувалася про неї, забезпечувала належним доглядом, харчуванням, всім необхідним для нормального розвитку. Не чинила жодних перешкод у спілкуванні з батьком та його родиною. Проте, 25 грудня 2023 року її колишній чоловік та його родичі викрали дочку та на даний час всіляко перешкоджають їх спілкуванню. З приводу ситуації, яка трапилася в Німеччині, вказала, що для того щоб не травмувати дочку, поміняла білети та погодилася щоб ОСОБА_5 передали родичам чоловіка. Згодом, сумніваючись у поверненні дочки, зверталася з приводу її викрадення до поліції. При цьому, підтвердила, що поверталася в Україну разом з дочкою, в супроводі родичів чоловіка.

Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову категорично заперечив. При цьому вказав, що до нього телефонувала донька та повідомляла, що мама хоче повезти її в Чернівці до подруги. Про Чернівці відповідача повідомляла і ОСОБА_8 . Відповідач проти цього не заперечував. Згодом дочка зателефонувала та повідомила, що вона з мамою перебуває не в Україні, а за кордоном у маминого знайомого. Через деякий час ОСОБА_5 зателефонувала знову та попросила про допомогу оскільки їй загрожує небезпека. Дівчинка повідомила, що мамин знайомий чіплявся до неї, сексуально домагався, а мама за неї не заступилась, а навпаки закривала рот полотенцем та сварила її. Дитина закривалася в туалеті… Коли він встановив їх місце проживання, його родичі з Польщі поїхали до Німеччини та звернулися до поліції з відповідною заявою. Згодом, разом з колишньою дружиною супроводжували ОСОБА_5 до України. ІНФОРМАЦІЯ_2 в Україні відповідач на вокзалі зустрів ОСОБА_5 та забрав проживати до себе. При приїзді в Україну разом з донькою звернулися до поліції з приводу неправомірних дій по відношенню до дитини. Тому рятував дитину, і по іншому вчинити не міг. Вказав, що має житло, постійний дохід та повністю забезпечує утримання дитини. ОСОБА_5 навчається в школі, спілкується з дітьми. З мамою спілкуватися відмовляється, оскільки каже, що боїться її. При цьому відповідач їй в цьому жодних перешкод не чинить. У ОСОБА_5 є телефон, тому вона має можливість спілкуватися з мамою.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, згідно письмової заяви просили розгляд справи проводити без їх участі. Приєднати до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування від 10.07.2024 про визначення місця проживання дитини.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, згідно письмової заяви просили розгляд справи проводити без їх участі. Служба підтримує висновок Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації від 24.04.2024 за №107-3058.

Представник Служби у справах дітей Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області в судове засідання не з`явився. Згідно листа від 05 квітня 2024 року за №02-04/213, питання визначення місця проживання дитини відноситься до компетенції служби у справах дітей Малодівицької селищної ради, на території якої і зареєстрований відповідач.

Представник Служби у справах дітей Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області Квач Л.М. в судовому засіданні з приводу задоволення позову категорично заперечила, просила суд відмовити в задоволенні позову. При цьому пояснила, що після надходження до служби матеріалів справи та необхідності надання висновку щодо розв`язання спору, батькові було запропоновано привезти дівчинку на засідання Комісії для встановлення дійсних обставин справи. Розмова з дівчинкою відбувалася в присутності шкільного психолога та психолога територіального центру, який є в тому числі і священником. При спілкування з дівчинкою було встановлено, що вона має важку психологічну травму, образу на матір за те, що мати обманом її вивезла з України, не пояснила їй для чого і чому вони їдуть за кордон. Дівчинка після тринадцяти років спільного проживання з мамою, при спілкуванні не казала слово «мама», а згадувала її як «вона». При цьому категорично відмовилась жити з мамою. Дуже вразила відповідь ОСОБА_5 : «Я розумію що вона моя.., я розумію хто вона…, я хочу жити з татом». Тому члени комісії та служба вирішили, що на даний час дитині краще проживати з татом, щоб більше не посилювати її психологічну травму. Дитина має телефон, тому має можливість спілкуватися з мамою. Але в найкращих інтересах дівчинки є її проживання з батьком.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , знайомі позивача, в судовому засіданні дали показання, що їм знайома сім`я ОСОБА_11 . Мама постійно турбувалася їх спільною дочкою ОСОБА_12 , утримувала її та забезпечувала належні умови проживання. Дитина проживала з матір`ю. З приводу причин зміни місця проживання дитини їм не відомо як і не відомо щодо бажання дівчинки з ким проживати з батьків.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, показання свідків, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що з 18 липня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року по справі №759/11761/20, було розірвано (а.с.17, зворот).

Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19 травня 2011 року (а.с.14).

Відповідно до копії Інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи від 10.01.2024 за №105225907 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 16 червня 2011 року по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Відповідно до копії Інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи від 10.01.2024 за №105225894 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 22 жовтня 2009 року по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 червня 2007 року ОСОБА_4 успадкувала після смерті матері квартиру АДРЕСА_3 (а.с.18).

Відповідно до копії Акту обстеження умов проживання від 23 лютого 2024 року, спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації було проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_4 . Житло розміщене на 2 поверсі 16 поверхового будинку, складається з 1 кімнати, загальна площа квартири 43 м 2 . Умови проживання: в квартирі чисто, наявні всі необхідні меблі. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: кімната - 18 м2, в якій є диван-ліжко, ліжко, письмовий стіл, телевізор, крісло, а також одяг та шкільні приладдя м/л ОСОБА_3 . Зі слів ОСОБА_1 , м/л ОСОБА_3 не проживає з нею з 25 грудня 2023 року. ОСОБА_1 повідомила, що планує подати позов про визначення місця проживання дочки. Наразі вона не спілкується з дочкою, оскільки не знає фактичне місце її проживання, а номер телефону не відповідає (а.с.19, зворот).

Відповідно до листа Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №96 ім.О.К.Антонова Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.01.2024 за №01-22/10 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зарахована до 1-го класу закладу освіти 03.09.2018. 09.01.2024 тимчасово вибула на дистанційне навчання до середньої загальноосвітньої школи №205 міста Києва Святошинського району. Батько, ОСОБА_2 з 2020 року навчанням доньки не цікавився, до школи не приходив, батьківські збори не відвідував. Мати, ОСОБА_1 , спілкувалася з вчителями які навчали ОСОБА_3 , цікавилася шкільним життям та успіхам у навчанні учениці, відвідувала батьківські збори (а.с.21).

Згідно копії характеристики ОСОБА_3 , 2011 року народження, учениці 6-Б класу спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №96 ім.О.К. Антонова, виданої навчальним закладом ОСОБА_3 навчається в спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №96 ім.О.К. Антонова з 2018 року. Протягом навчання зарекомендувала себе добросовісною, старанною, працелюбною ученицею. Оволодіває навчальним матеріалом на достатньому рівні. Має добрий загальний розвиток. Багато часу в навчальній діяльності приділяє самостійній роботі. На уроках завжди уважна і активна. Вміє висловлювати свою думку усно та письмово, аналізувати вивчений матеріал, має розвинене логічне мислення. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Бере активну участь в предметних тижнях, шкільних конкурсах та позашкільних заходах. ОСОБА_5 - весела і товариська, охайна, дисциплінована і наполеглива, самостійна дівчинка. Користується авторитетом серед однокласників. Підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. З повагою ставиться до вчителів і однокласників (а.с.22).

Згідно копії довідки Середньої загальноосвітньої школи №205 Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.01.2024 за №21 вбачається, що ОСОБА_3 навчається в середній загальноосвітній школі №205 м. Києва в 6-В класі (а.с.23).

Відповідно до листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Святошинського району м. Києва від 20.02.2024 за №410 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на медичному обслуговуванні в Центрі з народження. Декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, укладено з лікарем-педіатром Панченко О.В . Дитина відвідує лікаря-педіатра у супроводі матері (а.с.25).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року у справі №759/8568/22 (провадження №2/759/3897/22) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.07.2022 і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.26-29).

Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 від 11.08.2023 державним виконавцем Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження, на підставі виконавчого листа №759/8568/22 виданого Святошинським районним судом м. Києва 03.10.2022, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини доходів боржника, щомісячно, починаючи з 25.07.2022 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.32, зворот).

Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП НОМЕР_3, станом на 12 січня 2024 року за боржником ОСОБА_2 рахується заборгованість за період з липня 2022 року по грудень 2023 рік в розмірі 50 869,19 грн. (а.с.33).

Крім того, державним виконавцем Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанови про: арешт коштів боржника; тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України; тимчасове обмеження у праві полювання; тимчасове обмеження у праві користування зброєю; тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного державного реєстру боржників; накладення штрафу, за наявності заборгованості зі сплати аліментів; про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій; постанова про передачу ВД на виконання до підприємства, установи, організації (а.с.34-37).

Відповідно до копії довідки Управління освіти Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації №1197 від 28 грудня 2023 року ОСОБА_1 працює в ДНЗ №33, форма працевлаштування - основна, займає посаду - прибиральник, загальна сума доходу з січня 2023 року по грудень 2023 рік становить 164 075 грн. 27 коп. (а.с.38).

Відповідно до копії довідки Управління освіти Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації №1198 від 28 грудня 2023 року ОСОБА_1 працює в ДНЗ № НОМЕР_2 , форма працевлаштування - основна, займає посаду - прибиральник, загальна сума доходу з січня 2023 року по грудень 2023 рік становить 33 939 грн. 92 коп. (а.с.39).

Згідно копії характеристики на ОСОБА_1 виданої Закладом дошкільної освіти (ясла-садок) №33 «Дивограй» Святошинського району міста Києва Управління освіти Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 27 грудня 2023 року за №66, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , працює в закладі дошкільної освіти (ясла-садок) № 33 «Дивограй» Святошинського району міста Києва з вересня 2022 року на посаді прибиральниці службових приміщень. За час роботи у закладі зарекомендувала себе як старанна та дисциплінована. До своїх обов`язків ОСОБА_1 ставиться з відповідальністю. Виконує свою роботу на високому рівні. До виконання доручень адміністрації закладу відноситься сумлінно. На своєму робочому місці завжди уважна, акуратна, розсудлива, допомагає колегам по роботі. Користується повагою серед колег. Має авторитет серед керівництва. Має дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Постійно розповідає про доньку, про її навчання, заняття легкою атлетикою та здобутки дівчинки (а.с.40).

Згідно копії заяви від 25 січня 2024 року ОСОБА_1 зверталась до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації із заявою щодо з`ясування за якою адресою, з ким та в яких умовах на даний час проживає її дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , чи забезпечена вона належними умовами проживання (а.с.42, зворот).

Згідно копії заяви від 04 березня 2024 року ОСОБА_1 зверталась до Святошинського управління поліції ГУНП у місті Києві із заявою щодо пошуку її дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.41, зворот).

Відповідно до копії договору оренди двокімнатної квартири від 05 січня 2024 року за №05-01/24, ОСОБА_2 , орендує квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.43,44).

Відповідно до копії Акту обстеження умов проживання від 09 лютого 2024 року було проведено обстеження умов проживання квартири АДРЕСА_6 . Житло розміщене на 5 поверсі 5 поверхового будинку, складається з 2 кімнат: договір оренди, загальною площею - 50 кв.м. Умови проживання добрі, квартира об лаштована необхідними меблями та побутовою технікою. Санітарний стан відповідає нормі. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: для ОСОБА_5 є окрема кімната, ліжко, місце для навчання, шафа, речі особистого вжитку. З татом стосунки добрі зі слів дитини. ОСОБА_5 виявила бажання жити з батьком. Зі слів дитини з мамою стосунки напружені, тому що ОСОБА_5 не хоче спілкуватися. (а.с.45, зворот, 93, зворот).

Згідно копії довідки ТОВ «ФАЙЄР ПОІНТ» від 18.04.2024 за №БУХФП000004 вбачається, що ОСОБА_2 працює в ТОВ «ФАЙЄР ПОІНТ» з 15.01.2024. На даний момент займає посаду Слюсаря-складальника виробів (спеціального виробництва). Дохід за період з січня по березень 2024 року включно склав 74 493,67 грн. (а.с.94).

Відповідно до висновку Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 24 квітня 2024 року за №107-3058 встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року було розірвано. Малолітня ОСОБА_2 зареєстрована з матір`ю, громадянкою ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Умови проживання створені, про що працівники Служби склали відповідний акт від 23.02.2024. Але проживає малолітня ОСОБА_2 разом із батьком ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 . Умови проживання створені, про що працівники служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації склали відповідний акт від 09.02.2024. Відповідно до наявної інформації батьки працевлаштовані та мають стабільний дохід. Малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в середній загальноосвітній школі №205 Святошинського району міста Києва. Відповідно до інформації КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Святошинського району міста Києва від 20.02.2024, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує лікаря у супроводі матері. За результатами проведеної психологічної роботи у Міському центрі дитини Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації від 02.04.2024 встановлено, що у ОСОБА_5 сформований образ матері, проте, у дівчинки по відношенню до неї констатується бажання фізично та емоційно дистанціюватися, страх, образа, злість та небажання бачитися та спілкуватися з нею. Емоційно-вольова сфера малолітньої ОСОБА_3 характеризується нестабільністю, наявними страхами, високим рівнем внутрішньої агресивності по причині конфліктної ситуації, що виникла між нею та матір`ю. Визначений високий рівень прихильності до батька та його родичів, а також спостерігається незадоволена природна потреба в емоційному контакті з матір`ю. Враховуючи результати проведеної психологічної роботи, з метою мінімалізації впливу травмуючої ситуації на формування та розвиток особистості дитини, для забезпечення стабільності її психоемоційного стану, зокрема рекомендовано не залучати малолітню ОСОБА_5 до конфліктів між батьками, надавши їй час пережити наслідки стресу та визначити місце проживання ОСОБА_5 , враховуючи її бажання, інтереси та вікові потреби тощо. На засіданні Комісії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомила, що в грудні 2023 року мати хитрощами вивезла її у Німеччину до свого знайомого. Зі слів малолітньої ОСОБА_5 , під час перебування у незнайомого їй чоловіка він вчиняв по відношенню до неї насильство, а мати не захищала її, а навпаки забирала у неї телефон та не реагувала на її прохання повернутися в Україну. ОСОБА_5 повідомила, що хоче жити з батьком. Матір дитини, ОСОБА_1 , повідомила, що возила дочку до Німеччини з метою показати їй місто Оранієнбург, де мешкає її знайомий, з яким вона познайомилася через інтернет мережу. Зі слів матері, перебуваючи в гостях, між ОСОБА_12 та її знайомим нібито стався конфлікт. На слова дитини мати зазначала, що не вірить їй. ОСОБА_1 вважає, що дочка має проживати з нею, а батько та його родичі негативно налаштовують дочку проти неї. Батько ОСОБА_2 , повідомив, що малолітня дочка проживає з ним з грудня 2023 року після того як повернулася з Німеччини, куди її хитрощами вивезла мати. Там до дитини було вчинено насильство з боку знайомого матері, але мати не вчинила жодних дій спрямованих на захист своєї дочки. Він вважає, що проживання ОСОБА_5 разом із ним захистить її права та інтереси. Згідно з підтвердженням подання заяви (повідомлення) про вчинення злочину від 21.12.2023 виданого Комісаром кримінальної поліції відділу поліції м. Оранієнбург Управління поліції Норд Головного поліцейського управління, постраждалою особою є малолітня ОСОБА_3 , зі слів якої їй була завдана моральна та фізична шкода. У зв`язку із викладеним, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком, громадянином ОСОБА_2 (а.с.73,74).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.06.2024 про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 10 липня 2024 року за №106-5799 встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 2009 по 2021. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з матір`ю. З 25.12.2023 після повернення з Німеччини малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 . Не погоджуючись з цим, мати звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання доньки з нею. В рамках розгляду питання про визначення місця проживання, родину було направлено до Міського центру дитини для проведення психологічного обстеження ОСОБА_5 та з`ясування особливостей дитячо-батьківських відносин. Відповідно до відповіді Міського центру дитини від 02.04.2024, роботу з дитиною розпочато 15.03.2024. У емоційному фоні дитини виражена значна тривожність, напруженість, через інцидент, що виник між нею та матір`ю два місяці тому. За результатами психологічної роботи визначено високий рівень прихильності до тата та його родичів. ОСОБА_5 має сформований образ матері, проте, у дівчинки по відношенню до неї констатується бажання фізично та емоційно дистанціюватися, страх, образа та злість, небажання бачитися та спілкуватися з нею. Враховуючи результати проведеної психологічної роботи можна зробити висновок: емоційно-вольова сфера малолітньої ОСОБА_3 характеризується нестабільністю, наявними страхами, високим рівнем внутрішньої агресивності по причині конфліктної ситуації, що виникла між ОСОБА_12 та матір`ю; спостерігається незадоволена природня потреба в емоційному контакті з мамою; визначено високий рівень прихильності до тата та його родичів. Враховуючи результати рекомендовано: не залучати ОСОБА_5 до конфліктів між батьками, надавши їй час пережити наслідки стресу; пройти консультації з дитячим психологом; визначити місце проживання ОСОБА_5 , враховуючи її бажання, інтереси та вікові потреби; встановити стабільний графік зустрічей з іншим із батьків з дитиною враховуючи її бажання та інтереси. Станом на 25.04.2024 малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 почала отримувати послуги психологічного консультування. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини була присутня малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка виявила бажання проживати разом з батьком. Вислухавши думку членів комісії з питань захисту прав дитини, враховуючи бажання дитини та її психо-емоційний стан, відповідно до статті 19 Сімейного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», проаналізувавши зібрані матеріали (протокол засідання комісії з питань захисту прав дитини від 12.06.2024 №12), діючи в межах чинного законодавства України та в інтересах дитини, вирішили не змінювати місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та залишити проживання дитини разом з батьком ОСОБА_2 .

Зокрема, згідно листа Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради від 02 квітня 2024 року за №069010-49 встановлено, що 15.03.2024 психологом Центру було проведено консультацію з ОСОБА_2 (батьком), який надав інформацію про те, що перебуває в офіційному розлученні з ОСОБА_1 з 2021 року. До 25 грудня 2023 року донька ОСОБА_3 проживала з матір`ю ОСОБА_1 , яка, зі слів ОСОБА_2 , весь час перешкоджала зустрічам доньки з батьком; не забезпечувала належних умов для виховання; вчиняла психологічне та фізичне насилля по відношенню до доньки. З 25 грудня 2023 poку, малолітня ОСОБА_3 проживає разом із батьком після її повернення з Німеччини, де вона перебувала разом із матір`ю з 19.12.2023 року, без згоди дитини та батька. Зі слів ОСОБА_2 та і малолітньої ОСОБА_3 , мати повезла її до незнайомого чоловіка, з яким познайомилася в інтернеті, чим дуже налякала дівчину та нанесла психологічну травму. Після цього інциденту дівчинка виявила бажання жити з батьком. 19.03.2024 року психологом було проведено консультацію з ОСОБА_1 (матір`ю), яка повідомила, що не бачилася з дитиною саме з 25.12.2023 року; батько перешкоджає спілкуванню та зустрічам з дитиною. Зі слів ОСОБА_1 , вона всі роки забезпечувала дитину, приймала участь у виховних та начальних процесах доньки. Роботу з дитиною розпочато 15.03.2024 року. Батько з донькою приїжджали до Центру двічі. На початку психологічного обстеження ОСОБА_5 була дуже тривожна, але поступово пішла на контакт, охоче обговорювала та виконувала завдання й відповідала на всі поставлені запитання. У емоційному фоні дитини виражена значна тривожність, напруженість, через інцидент, що виник між нею та матір`ю два місяці тому. Особистісна сфера дитини характеризується адекватним рівнем самооцінки. За результатами психологічної роботи визначено високий рівень прихильності до тата та його родичів (двох тіток та двоюрідної сестри). ОСОБА_5 має сформований образ матері, проте, у дівчинки по відношенню до неї констатується бажання фізично та емоційно дистанціюватися, страх, образа та злість, небажання бачитися та спілкуватися з нею. Зустріч з матір`ю на території Центру продемонструвала відсутність у дівчинки бажання спілкуватися з матір`ю. Мати поводила себе доброзичливо, переживала, плакала, просила вибачення у доньки за те, що не врахувала її бажання при вивезенні за кордон до незнайомих людей. Враховуючи результати проведеної психологічної роботи можна зробити висновок: емоційно-вольова сфера малолітньої ОСОБА_3 характеризується нестабільністю, наявними страхами, високим рівнем внутрішньої агресивності по причині конфліктної ситуації, що виникла між ОСОБА_12 та матір`ю; спостерігається незадоволена природня потреба в емоційному контакті з мамою; визначено високий рівень прихильності до тата та його родичів. Враховуючи результати проведеної психологічної роботи, вікові особливості розвитку малолітньої ОСОБА_5 , з метою мінімізації впливу травмуючої ситуації на формування та розвиток особистості дитини, для забезпечення стабільності її психоемоційного стану, рекомендовано: не залучати ОСОБА_5 до конфліктів між батьками, надавши їй час пережити наслідки стресу; пройти консультації з дитячим психологом (в Центрі соціальних служб за місцем проживання); визначити місце проживання ОСОБА_5 , враховуючи її бажання, інтереси та вікові потреби; після визначення місця проживання, встановити стабільний графік зустрічей одного з батьків з дитиною, із завчасно обумовленим місцем та часом зустрічі, який враховуватиме бажання та інтереси дівчинки; батькам усвідомити власну відповідальність за фізичний та психічний розвиток дитини, а саме: уникати маніпулятивних впливів на доньку, формувати довірливі стосунки з дитиною, використовуючи конструктивні методи виховання (а.с.91,92).

Згідно з підтвердженням подання заяви (повідомлення) про вчинення злочину від 21.12.2023 виданого Комісаром кримінальної поліції відділу поліції м. Оранієнбург Управління поліції Норд Головного поліцейського управління, постраждалою особою є малолітня ОСОБА_3 , зі слів якої їй була завдана моральна та фізична шкода (а.с.95-97).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Малодівицької селищної ради про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 24 травня 2024 року за №120 встановлено, що ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.05.2024 Службу у справах дітей Малодівицької селищної ради, як орган опіки та піклування Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області зобов`язано надати письмовий висновок про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 . Оскільки реєстрація місця проживання відповідача - АДРЕСА_7 , начальником Служби у справах дітей Малодівицької селищної ради, було проінформовано ОСОБА_2 про необхідність надання ним доступу до житлового помешкання з метою проведення обстеження умов проживання. В телефонному режимі неодноразово проходило спілкування з відповідачем на протязі двох тижнів, але часу для забезпечення доступу до житла з метою проведення обстеження умов проживання за місцем реєстрації у пана ОСОБА_11 не знайшлося. Згідно довідки Товкачівського старостинського округу №25 від 22.05.2024, за адресою: АДРЕСА_7 , ніхто не проживає, за будинком доглядає рідня відповідача, обробляють земельну ділянку. Доступу в будинок немає. На вигляд ззовні житло, перебуває в задовільному стані. Виходячи з вищезазначених фактів, згоди на місце проживання малолітньої дитини батьки не знайшли, та і не шукали. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст.3 Конвенції про права дитини. Оскільки питання визначення місця проживання дитини надто делікатне та болюче, а дитина проживає в м. Київ і обставини справи вивчалися за матеріалами, наданими до суду, батькові дитини було запропоновано привезти дівчинку на засідання Комісії для більш детальнішого та яснішого бачення картини подій і прийняття рішення в якнайкращих інтересах дитини. Розмова з дитиною відбулася в присутності шкільного психолога Малодівицького ліцею Манько Н.А. , психолога КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Малодівицької селищної ради Галюка М.М. та начальника Служби у справах дітей Малодівицької селищної ради Квач Л.М . В результаті розмови з дитиною, було встановлено, що в позовній заяві мати дівчинки надала не зовсім достовірну інформацію щодо матеріального забезпечення дитини та спілкування дочки і батька, а також, передумов, що спонукали її переїхати жити до батька. Дівчинка розповіла, що мати перешкоджала її спілкуванню з батьком, забороняла їх зустрічі без її участі, часто сварила, могла вдарити в гніві. Про поїздку саме до Німеччини дитина не знала аж до перетину кордону, думала, що їдуть до родичів у Чернівці (так їй пояснила мама спочатку). Опинившись в чужій країні, поряд з людиною, якої вона боялася та не довіряла, дитина шукала підтримки мами, але та проігнорувала прохання дитини, не заспокоїла, не пояснила, чим ще більше налякала дочку. Подорож до Німеччини стала останньою краплею, що переважила любов до матері повною відразою до неї, спровокувала небажання не тільки говорити, а й чути про матір. Дитина, за час спілкування з нею, жодного разу не назвала жінку матір`ю, лише слово «вона», що може свідчити про велику образу дитини. Насправді перехід до нового навчального закладу та дистанційне навчання в ньому зумовлені не тим, що батько не забезпечив їй своєчасне прибуття до школи, а тим, що дитина боїться матері, боїться зустрічей з нею та її скандалів. Дівчинка категорично відмовилася проживати з матір`ю, повторювала, що боїться її, неодноразово наголосила на своєму бажанні проживати з батьком. Керуючись ст.3 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 19, 141,150 155, 160, 161, 171 Сімейного кодексу України, ст.56 Цивільного кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної з захистом прав дитини» зі змінами та доповненнями, Положенням про комісію з питань захисту прав дитини Малодівицької селищної радих затвердженого рішенням виконавчого комітету Малодівицької селищної рад 29 січня 2021 року №14, вислухавши пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_3 , враховуючи повідомлення Служби у справах дітей Малодівицької селищної ради, думку практичного психолога Малодівицького ліцею, бажання малолітньої ОСОБА_3 та рекомендації Комісії з питань захисту прав дитини Малодівицької селищної ради, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересі дитини, орган опіки та піклування Малодівицької селищної ради вважає з доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з батьком, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.104-107).

Відповідно до пояснювальної записки практичного психолога Малодівицького ліцею Манько Н. 23 травня 2024 року на прохання начальника служби у справах дітей Малодівицької ОТГ Квач Л.М. нею була проведена бесіда з ОСОБА_17 . В ході бесіди з`ясувала, що дівчина проживає разом з татом. До розлучення батьків ОСОБА_5 проживала разом з мамою в м. Київ. Взимку, за її словами, вона разом з мамою їздили до Німеччини, але про поїздку до цієї країни дізналась лише в дорозі, оскільки мама повідомила, що вони їдуть до родичів у західну Україну. В Німеччині їх зустрів незнайомий для ОСОБА_5 чоловік. Хоча раніше з цим чоловіком мама спілкувалась в соцмережах на непристойні теми. Вдома незнайомий чоловік вночі забрав у ОСОБА_5 телефон і сказав віддасть тоді, коли вона погладить йому руку. Увесь день ОСОБА_5 провела у ванній кімнаті, а коли намагалась вийти, незнайомець хотів притиснути її в кутку кімнати. ОСОБА_5 просила допомоги у мами, але мама сказала, що вона все вигадала. Ця поїздка була для дівчини великим стресом, оскільки, згадуючи цю подію дівчина постійно плакала. Спогади про маму у дочки негативні. Мама з дитинства постійно на неї кричала. «Вона, ніби раділа, що я плачу» - говорить ОСОБА_5 . З татом донька почуває себе у безпеці, тому жити з мамою категорично відмовляється. Навіть школу не відвідує, навчається дистанційно, оскільки тато на роботі, а сама ОСОБА_5 боїться ходити, щоб не зустрітися з мамою (а.с.113, зворот).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предметом спору у даній справі є визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1,2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції, згідно з якою Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

З метою виконання вказаних норм матеріального права, суд в судовому засіданні вислухав думку малолітньої ОСОБА_3 , 2011 року народження, в присутності представника третьої особи-начальника служби у справах дітей Малодівицької селищної ради Квач Л.М. та психолога КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Малодівицької селищної ради Галюка М.М. щодо того, з ким із батьків вона бажає проживати. Малолітня ОСОБА_3 висловила своє бажання проживати з батьком та категорично відмовилася проживати з матір`ю.

За ч.1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення ч.1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Згідно ст.ст.8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

У постанові Великої Палати Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі №6-2445цс16, у якій розглядалося питання визначення місця проживання малолітньої дитини, зазначено, що у принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. При цьому суди в цій справі не встановили виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір`ю.

Подібні висновки про обов`язковість судів брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини про те, що малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, містяться й у постанові Верховного Суду України від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17.

Таким чином, у зазначених постановах Верховний Суд України зробив висновок про те, що до правовідносин, що виникають з визначення місця проживання дитини, суди повинні обов`язково застосовувати норми принципу 6 Декларації прав дитини про недопустимість розлучення дитини з матір`ю, крім випадків, коли є виняткові обставини.

Під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Підсумовуючи, слід зазначити, що Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Крім того у вищевказаних справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини.

У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі №6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі №6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Підставою для подачі даного позову як зазначає позивач, стала та обставина, що відповідач приховував місце знаходження доньки та не давав їй можливості спілкуватися з нею, дані твердження суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Так, після повернення позивача та ОСОБА_5 з Німеччини в Україну, остання тримаючи на матір образу сама не бажала та не бажає спілкуватись, бачитись з нею, що підтверджується як висновками органів опіки та піклування так і поясненнями самої ОСОБА_5 в судовому засіданні.

Отже, відповідач жодним чином не перешкоджає доньці у спілкуванні з матір`ю, тому, суд вважає, що позивачкою не доведено факту перешкоджання відповідачем у спілкуванні з малолітньою ОСОБА_12 .

Крім того, вказана позивачем обставина, щодо перешкоджання доньці у спілкуванні з матір`ю не може бути підставою для задоволення позову, оскільки в разі вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною мати має право звернутися до органу опіки та піклування або до суду з вимогою про усунення даних перешкод у спілкуванні з дочкою.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 не надано достатніх доказів на підтвердження того, що проживання дочки ОСОБА_5 разом з нею буде відповідати інтересам дитини, які є вирішальними при розгляді даного спору. Навпаки, існує серйозний ризик того, що визначення місця проживання ОСОБА_5 з матір`ю поставить під загрозу заподіяння дитині психічної та моральної шкоди. ОСОБА_5 не почуває себе разом з мамою в безпеці та на даний час взагалі не бажає з нею бачитись та спілкуватись.

Судом не встановлені виняткові обставини, визначені ст. 161 СК України та ст. 6 Декларації прав дитини, які б вказували на те, що проживання дитини з батьком може зашкодити їй, та що батько не створює атмосферу любові, моральну та матеріальну забезпеченість дитині. Відповідно до пояснень самої ОСОБА_5 , остання має гарні відносини з батьком, його родиною та разом з ним почуває себе у безпеці.

Таким чином, суд, враховуючи психологічний стан дитини, яка категорично відмовилась проживати разом з матір`ю, маючи до неї неприязні відносини, фактщо батьки дитини проживають окремо, а ОСОБА_5 з грудня 2023 року за власним бажанням проживає разом із батьком, ставлення сторін до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, створення належних умов для проживання дитини за місцем проживання батька, оцінивши всі обставини, які у даному конкретному випадку мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, подані докази в їх сукупності, висновки органів опіки та піклування, беручи до уваги всі можливості батьків забезпечити належні умови для виховання та розвитку дитини, їх духовний та фізичний розвиток, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог про визначення місця проживання дитини із матір`ю.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області та Служба у справах дітей Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 01 серпня 2024 року.

Суддя Наталія ФЕТІСОВА