П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 року м. Київ

Справа № 357/3172/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/3216/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Цюрпіти Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Марчук О.Л. 30 листопада 2023 року у м. Васильків, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Теплюк Галини Михайлівни про скасування рішень про державну реєстрацію прав та скасування записів про право власності,

В С Т А Н О В И В

У березні 2023 року позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначила, що 21 лютого 2023 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Теплюк Г.М. здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно, індексний номер: 66493562 щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на:

-житловий будинок АДРЕСА_1 ;

-земельну ділянку площею 0,15 гектарів, кадастровий номер :01:044:0045 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, позивач вважає, що реєстратор порушила вимоги Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які полягають в наступному:

-звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно за наявності заборони такого стягнення під час воєнного стану;

-рішення про державну реєстрацію прав прийняті на підставі недостовірної оцінки майна;

-приватним нотаріусом не перевірено документи надані на здійснення державної реєстрації прав.

Також, позивачка посилається на існування форс-мажорних обставин у вигляді військової агресії РФ проти України та введення в Україні воєнного стану, внаслідок чого зазначає про неможливість виконання нею своїх зобов`язань за договором позики.

У зв`язку із викладеним, позивач просить скасувати вказане рішення про державну реєстрацію прав та відповідні записи про право власності відповідача на зазначене нерухоме майно.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Теплюк Галини Михайлівни про скасування рішень про державну реєстрацію прав та скасування записів про право власності - відмовлено.

Скасовано застосовані ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2023 року заходи забезпечення позову.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довела перед судом обставин неправомірності державної реєстрації речових прав відповідача ОСОБА_2 на передані йому в іпотеку житловий будинок і земельну ділянку, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування вказаних рішень про державну реєстрацію прав та відповідних записів про право власності відповідача на зазначене нерухоме майно.

Оскільки суд відмовив у задоволенні позові, то відпали підстави для подальшого забезпечення даного позову, а тому заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Не погодилась із вказаним рішенням суду позивач ОСОБА_1 , нею подано апеляційну скаргу, в якій вона вказує на те, що суд першої інстанції розглянув вказану справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, в той час, як вказана справа не є «малозначною», та потребує таких процесуальних дій, як витребування доказів та призначення судової експертизи. При цьому, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання позивача про призначення судової експертизи, та не надав жодної оцінки наданим позивачем доказам. Також вказує на те, що судом першої інстанції не надано оцінку обставинам ненадання обома відповідачами доказів, що стали підставою для вчинення реєстраційних дій, у тому числі ненадання доказів оцінки, що унеможливило їх дослідження безпосередньо судом. Зокрема, ухвала суду про витребування у нотаріуса засвідчених копій матеріалів реєстраційної справи, залишилась фактично без виконання, оскільки нотаріусом такі копії надані не були.

Позивач також зазначає про те, що нотаріусом, як державним реєстратором під час прийняття рішення про вчинення реєстраційної дії не було перевірено наявність поданих документів за переліком та не було встановлено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Зокрема, що проведена оцінка та її результати суперечать вимогам спеціального законодавства про оцінку майна, що зобов`язана була перевірити нотаріус. Також проведена оцінка є недостовірною та істотно заниженою, що порушує права позивача як іпотекодавця, гарантовані ст. 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки за ринковою ціною, а не будь-якою.

Позивач вказує на те, що вимога про скасування рішення державного реєстратора є способом захисту прямо передбаченим законом, і правові наслідки такого скасування детально прописані у законі і є ефективним для позивача способом захисту порушеного права. Скасування рішення державного реєстратора тягне за собою скасування такого запису в силу закону та поновлення попереднього. Окрім того, на думку позивача, відмова у захисті права з нечітких причин, на думку суду «неефективності» способу захисту без застосування замість нього іншого «ефективного» згідно з ч.2 ст. 5 ЦПК України, є проявом надмірного формалізму і позбавляє позивача самого права на справедливий судовий захист. Таким чином, хоча державний реєстратор є належним співвідповідачем, проте скасування рішення державного реєстратора є належним способом захисту.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний нотаріус Теплюк Г.М. вказує на те, що належним відповідачем у справі про визнання недійсним та скасування рішення реєстратора на нерухоме майно має бути саме особа, за якою зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості.

Інші відповідачі правом на подання відзиву не скористались.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила її задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Теплюк Г. М.. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, тому її неявка, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, які з`явились в судове засідання , обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що 17 листопада 2021 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладено договір позики. Відповідно до умов вказаного договору, позикодавець ОСОБА_2 передав, а позичальник ОСОБА_1 прийняла у власність грошову суму в розмірі 520650,00 грн, що в еквіваленті становить 19500,00 дол США. Сторони домовились, що позичальник зобов`язаний повернути суму грошових коштів зазначену п.1 цього договору, в повному обсязі в строк до 17 листопада 2022 року включно, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін /а.с. 23,24/.

17 листопада 2021 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладено договір іпотеки за умовами якого позивачка передала, а відповідач ОСОБА_2 прийняв в іпотеку таке нерухоме майно:

-житловий будинок АДРЕСА_1 ;

-земельну ділянку площею 0,15 гектарів, кадастровий номер :01:044:0045 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 /т.с. 1, а.с. 25 - 29/.

Відповідно до п. 4.3, 4.4. Договору Іпотеки, у випадку порушення іпотекодавцем зобов`язань та цим договором та/або боржником основного зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення (повідомлення), оформлено відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку». У вимозі (повідомленні) визначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушених зобов`язань у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання, порушення строку виконання та/або виконання не в повному обсязі цієї вимоги.

Якщо протягом встановленого строку вимога (повідомлення) іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Договору Іпотеки та чинного законодавства України.

Відповідно до п. 5.1 вказаного договору, сторони погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в Договорі іпотеки. За своїми правовими наслідками застереження про задоволення вимог іпотекодержателя прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Пунктом 5.3 Договору іпотеки передбачено, що у разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя, даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки у відповідності до чинного законодавства. Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90% від вартості предметі іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

21 листопада 2022 року ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення, у якій зокрема, зазначалось про те, що у разі невиконання, порушення строку виконання та/або виконання не в повному обсязі вказаної вимоги, ОСОБА_2 буде вимушений звернути стягнення на предмет іпотеки. Вказану вимогу було отримано позивачем 20 грудня 2022 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення /т.1 а.с. 46, т. 2, а.с. 82-85/.

17 лютого 2023 року ОСОБА_5 від імені ОСОБА_2 звернувся з заявою про державну реєстрацію прав на предмет іпотеки - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер №:01:044:0045. До заяви було надано наступний перелік документів: іпотечний договір від 17 листопада 2021 року; договір позики від 17 листопада 2021 року, вимога іпотекодержателя ОСОБА_2 про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору від 21 листопада 2022 року; довідку іпотекодержателя про суму боргу за основним зобов`язанням та про вартість предмета іпотеки від 17 лютого 2023 року; документ, що підтверджує надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відміним від іпотекодавця, вимогу іпотекодержателя про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору від 28 листопада 2022 року, видавник: Укрпошта; документ отриманий на запит державного реєстратора прав на нерухоме майно від 18 листопада 2022 року, видавник ФОП ОСОБА_6 та від 18 листопада 2022 року, видавник: ТОВ «Центр оцінки «Епос» /т.1 а.с. 238,239/.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 лютого 2023 року вбачається, що 17 лютого 2023 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Теплюк Г.М. здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно, індексний номер: 66493562 щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 /т.с. 1, а.с. 18 - 20/.

Також, із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 лютого 2023 року вбачається, що 17 лютого 2023 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Теплюк Г.М. здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно, індексний номер: 66493562 щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 0,15 гектарів, кадастровий номер :01:044:0045 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 /т.с. 1, а.с. 21 - 22/.

Із висновку про вартість майна, виготовленого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЗЕМЮРКОНСАЛТИНГ» від 30 червня 2023 року, наданого позивачем ОСОБА_1 вбачається, що вартість житлового будинку загальною площею 64,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 становить 1162223,00 грн, а вартість земельної ділянки кадастровий номер №:01:044:0045, загальною площею 1500 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 становить 137816,00 грн /т.2 а.с. 6-58/.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела перед судом обставин неправомірності державної реєстрації речових прав відповідача ОСОБА_2 на передані йому в іпотеку житловий будинок і земельну ділянку, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування вказаних рішень про державну реєстрацію прав та відповідних записів про право власності відповідача на зазначене нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором(ст. 5 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1ст. 638 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом;

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку).

Згідно із ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності (спеціальне майнове право) іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Рішення про реєстрацію права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність або спеціальне майнове право на нього за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст.10 цього Закону державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

За змістом ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, набуття права оренди земельної ділянки, права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), також подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або

засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, у пункті 61 Порядку № 1127 наведено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N 338/180/17 (провадження N 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі N 905/1926/16 (провадження N 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц (провадження N 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі N 48/340 (провадження N 12-14звг19) та багатьох інших.

При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

У розумінні наведених норм у чинній редакції, на відміну від положень ч. 2 ст. 26Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції до січня 2020 року, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Отже, за змістом в вищевказаних правових норм виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому, починаючи з 16 січня 2020 року, цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19 та від 28.10.2020 у справі № 10963/19, від 11.02.2021 у справі № 911/1530/19, від 03.03.2021 у справі № 913/175/20.

З наведених обставин вбачається, що в пунктах 5.1, 5.2,5.3 іпотечного договору від 17 листопада 2021 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сторони передбачили відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Цей договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що для реєстрації права власності на підставі договору іпотеки було надано, зокрема, такі документи: іпотечний договір від 17 листопада 2021 року; договір позики від 17 листопада 2021 року, вимога іпотекодержателя ОСОБА_2 про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору від 21 листопада 2022 року; довідку іпотекодержателя про суму боргу за основним зобов`язанням та про вартість предмета іпотеки від 17 лютого 2023 року; документ, що підтверджує надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відміним від іпотекодавця, вимогу іпотекодержателя про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору від 28 листопада 2022 року, видавник: Укрпошта; документ отриманий на запит державного реєстратора прав на нерухоме майно від 18 листопада 2022 року, видавник ФОП ОСОБА_6 та від 18 листопада 2022 року, видавник: ТОВ «Центр оцінки «Епос».

З матеріалів справи також вбачається, що вимогу іпотекодержателя про усунення порушення основного зобов`язання ОСОБА_1 отримала 20 грудня 2023 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення, а тому ОСОБА_2 було належним чином дотримано вимоги ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та пп. 2. п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року.

Даних про те, що ОСОБА_1 виконала свої зобов`язання за договором позики від 17 листопада 2021 року та повернула ОСОБА_2 грошові кошти отримані в позику матеріали справи не містять.

Щодо оцінки майна, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Частиною 5 ст.37 Закону України «Про іпотеку» та п. 5.3 Договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2024 року у справі №201/15228/17 (провадження № 14-183цс23) виснувала: «До 26 лютого 2020 року Порядок № 1127 не передбачав подання державному реєстратору звіту про оцінку предмета іпотеки, проте така вимога передбачалася у частині третій статті 37 Закону №898-IV, що має вищу юридичну силу та відповідно до якої іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, й зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною, тому іпотекодержатель зобов`язаний надати державному реєстратору документ про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за ним. Підставою для скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки є порушення іпотекодержателем вимог законодавства при реалізації позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. До таких порушень належить, зокрема й ненадання експертної оцінки предмета іпотеки на день його відчуження».

Матеріали справи, зокрема заява про державну реєстрацію надана на запит суду першої інстанції приватним нотаріусом Теплюк Г.М., містить посилання на те, що представником ОСОБА_2 до заяви про державну реєстрацію було долучено звіт про оцінку майна від 18 листопада 2022 року виданого ТОВ «Центр оцінки «Епос» та звіт ФОП ОСОБА_6 , яка є чинною протягом шести місяців, що свідчить про дотримання ОСОБА_2 вимог ч. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому матеріали справи не містять цих звітів не містять, оскільки за даними приватного нотаріуса Теплюк Г.М. паперові документи на підставі яких було здійснено державну реєстрацію в неї відсутні, оскільки реєстраційна справа у паперовій формі зберігається виключно виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського АРК значення, Київською, Севастопольською міськими, районними у м. Києві та Севастополі державними адміністраціями за місцезнаходженням відповідного майна.

Проте в ході розгляду справи позивачем не було заявлено клопотання про витребування від виконавчих органів міських рад реєстраційної справи у паперовій формі, зокрема, звітів про оцінку майна. Вказане у свою чергу унеможливлює здійснення судом їх оцінки, а отже посилання позивача на необгрунтованість оцінки не може бути прийнято до уваги суду, так як ці твердження не є доведеними належними та допустимими доказами.

Враховуючи, що ОСОБА_2 провів оцінку іпотечного майна, яка була чинною на момент переходу права власності, безпідставними є посилання апелянта на недотримання ОСОБА_2 вимог ч. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_2 було дотримано процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, визначеного приписами Закону України «Про іпотеку» та умовами іпотечного договору від 17 листопада 2021 року, а позивач не довела перед судом обставин неправомірності державної реєстрації речових прав відповідача ОСОБА_2 на передані йому в іпотеку житловий будинок і земельну ділянку, з урахуванням невиконаного зобов`язання за договором позики та діючого договору іпотеки, а тому висновки суду про відсутність правових підстав для скасування вказаних рішень про державну реєстрацію прав та відповідних записів про право власності відповідача на зазначене нерухоме майно є законними та обгрунтовнаими.

Також суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Теплюк Г.М. не є належним відповідачем у даній справі за вимогами про скасування державної реєстрації прав, оскільки належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Таким чином, безпідставними є посилання позивача на те, що державний реєстратор є належним співвідповідачем у даній справі.

Посилання позивача на пункт 5-2 Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку», який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки) цього Закону, колегія суддів до уваги не приймає, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що 17 листопада 2021 року між сторонами ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було укладено договір позики.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст. 1046 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Кредитодавець - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право надавати споживчі кредити.

Пунктом 2 ч.2 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що цей Закон, крім положень щодо врегулювання простроченої заборгованості, пункту 9 частини третьої статті 9, пункту 15 частини першої та частини другої статті 12 цього Закону, не поширюється на договори позики, що не передбачають сплати процентів чи будь-яких інших платежів за користування наданими за такими договорами грошовими коштами.

В даній справі між двома фізичними особами укладений договір позики, який не передбачає сплати процентів чи будь-яких інших платежів за користування наданими за такими договорами грошовими коштами, а тому виходячи з вищевказаних норм законодавства, вказаний договір не є споживчим кредитом в розумінні Закону України «Про споживче кредитування», а тому положення п. 5-2 Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку» в даному випадку не застосовуються.

Посилання позивача на те, що приватним нотаріусом не було перевірено документи надані на здійснення державної реєстрації прав, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув вказану справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, в той час, як вказана справа не є «малозначною», та потребує таких процесуальних дій, як витребування доказів та призначення судової експертизи, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки позивач протягом розгляду справи в суді першої інстанції подавала пояснення, докази та клопотання, зокрема клопотання про витребування доказів та про призначення експертизи, які були вирішені судом першої інстанції і в задоволенні яких було відмовлено. Таким чином, розгляд судом справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін не призвів до порушення прав позивача.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що передбачає право кожної із сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч наведеним положенням ЦПК України стороною позивача не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження порушеного права та заявлених позовних вимог. Разом з тим, апеляційна скарга переважно мотивована неповним з`ясуванням судом обставини справи в зв`язку з відсутністю доказів, що виходячи з положень цивільного процесуального законодавства є обов`язком сторін у справі, зокрема позивача, а повноваження суду стосуються оцінки наданих сторонами доказів.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 19 грудня 2024 року.