Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Номер провадження 2/229/2007/2024

Справа № 229/6205/24

04 грудня 2024 року

Дружківський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Погрібної Н.М., за участю секретаря Шемчука О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дружківка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , до Бахмутської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до Бахмутської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, в якому просила визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті чоловіка позивача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина у вигляді частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживали та були зареєстровані позивач та її чоловік ОСОБА_3 . У зв`язку із збройною агресією РФ проти України та активними бойовими діями, позивач була вимушена переміститись з м. Бахмут Донецької області до м. Вінниця. У період з 09.09.2022 р. по 14.09.2022 р. вищевказана квартира внаслідок бойових дій була знищена, у зв`язку з чим, позивач звернулась до поліції та внесені відомості до ЄРДР за № 0000335 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України. При зверненні до нотаріуса щодо оформлення спадкових справ, позивачу було відмовлено, оскільки відсутня інформація в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 не було подано заяву про прийняття спадщини. При цьому, довести факт постійного проживання позивача та ОСОБА_3 наразі неможливо, оскільки місцем відкриття спадщини є територія де ведуться активні бойові дії, та де державні органи не здійснюють свої повноваження. Крім того, позивач має право у майбутньому отримати компенсацію за пошкоджено майно.

У судове засідання позивач та її представник не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись, остання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала.

Представник відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. ст. 128,129 ЦПК України, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог не заперечував.

У зв`язку із неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яким врегульовано спірні правовідносини, дійшов до такого висновку.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданого Артемівським МВ УМВС України у Донецькій області 20.11.1997 р. (а.с.7-8), є внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою № 509- від 07.06.2022 р. (а.с.9).

ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 19.01.2024 р. (а.с.11).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21.07.2005 р. (а.с.14), листом КП «Бахмутське БТІ» № 402 від 25.10.2024 р. (а.с.87).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, проживали разом, що підтверджується довідками ОСББ «Горького,51» (а.с.12,13).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 17.03.2009 р. (а.с.10).

За заявою ОСОБА_2 щодо руйнування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок бойових дій, внесено відомості 21.09.2022 р. до ЄРДР за № 0000335, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України (а.с.18).

Постановою державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори від 28.09.2023 р., ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщин у встановлений Законом строк не було подано, а довести факт постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини неможливо, оскільки місцем відкриття спадщини є територія де ведуться активні бойові дії і де державні органи тимчасово не здійснюють свої повноваження, що позбавляє можливості отримати відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії та проведення державної реєстрації прав (а.с.19-20).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.09.2023 р., відомості щодо право власності за квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні (а.с.21).

Відповідно до інформації першої Краматорської державної нотаріальної контори № 534/02-14 від 28.09.2024 р., після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа не відкривалась, заповіти не посвідчувались (а.с.41-46).

Судом встановлено, що спадкоємцем ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_2 .

Відповідну до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач є спадкоємцем першої черги.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ч. 1 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону підставою для відмови в державній реєстрації прав є подання документів, які не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (у редакції станом на час розгляду справи), м.Бахмут Донецької області віднесено до тимчасово окупованої території України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з вимогами статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивачів право власності, а також у разі втрати позивачами документа, який посвідчує його право власності.

Частина четверта статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" містить припис стосовно того, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.

Частиною третьою статті 3 Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1. Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2. На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення).

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Отже, позивачем доведено суду про неможливість в інший ніж судовий спосіб оформити право власності на нерухоме майно, тому, суд дійшов висновку про визнання за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом, права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,8 кв.м, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати залишити за позивачем за заявою її представника.

Керуючись ст. ст. 4 6, 7, 8, 10, 12, 19, 42, 76, 141, 258, 265 ЦПК України, ст. ст. 328, 344, 382, 392, 1216, 1217, 1222, 1223, 1225, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, суд -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , іпн НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання, як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , до Бахмутської міської ради, , юридична адреса: Донецька область м. Бахмут вул. Миру, буд. 44, про визнання права власності на нерухоме майно, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом, права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,8 кв.м, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Погрібна