Справа № 643/3586/22
Провадження № 2-о/643/2/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2024

07 листопада 2024 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Мовчан К.О.,

у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Янова Оксана Євгенівна, Салтівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту батьківства,

в с т а н о в и в:

Заявниця ОСОБА_1 в особі представника адвоката Репетун К.В. звернулась до суду із заявою, якою просить встановити факт того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; внести зміни до актового запису №1374 про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 , вчиненого 15.11.2000 відділом реєстрації актів цивільного стану Московського району м. Харкова, вказавши, що батьком є ОСОБА_4 .

Вимоги заяви мотивовані тим, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьки якої: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не перебували у зареєстрованому шлюбі та не зверталися до органів РАЦС зі спільною заявою, у зв`язку з чим у свідоцтві про народження ОСОБА_1 у графі «батько» зазначено « ОСОБА_6 » згідно до ст.55 КпШС, зі слів матері. Батько та матір заявниці з 1998 по 2003 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ОСОБА_4 визнавав заявницю своєю донькою, зустрічав її з пологового будинку, займався доглядом доньки та вихованням до того моменту, поки батьки проживали спільно. Після того, як батьки перестали проживати разом, ОСОБА_4 регулярно навідував заявницю, періодично надавав кошти на утримання доньки, цікавився її життям, вітав на всі свята. За своє життя ОСОБА_4 факт свого батьківства не спростував, завжди називав заявницю дочкою. ІНФОРМАЦІЯ_2 батько заявниці ОСОБА_4 помер та після його смерті залишилась спадщина, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини. Однак, заявниця не може оформити спадщину, так як у її свідоцтві про народження, відомості про батька записано зі слів матері. Для оформлення своїх прав після смерті батька заявниці необхідно встановити факт батьківства ОСОБА_4 відносно неї за рішенням суду.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_4 є її батьком, з самого її дитинства брав участь у вихованні, матеріально підтримував, разом проживали однією сім`єю, відпочивали тощо. В подальшому завжди добре спілкувалися. ОСОБА_1 знайома з сестрою, з якою також мали спілкування. Після смерті батька, з сестрою зустрічалися. ОСОБА_8 , як батько, був присутній у житті ОСОБА_1 з народження останній. Підтримала вимоги заяви та викладені обставини, просила заяву задовольнити.

Представник заявниці адвоката Репетун К.В. в судовому засіданні повністю підтримала заяву, додавши, що ОСОБА_8 є батьком ОСОБА_1 та вважав себе саме ним. Після його смерті, виникло питання спадкування та при його оформленні виявлено неточності у свідоцтві про народження. Просить вимоги зави задовольнити.

В подальшому від представника заявника надійшла заява про розгляд спарви за її відсутністю.

Від представника Салтівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 24.02.2023 надійшла заява, із якої вбачається, що відділ ознайомившись з заявою, зауважень щодо постановлених вимог не має.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день, ас та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, заяв про поважні причини своєї відсутності або про розгляд справи без їх участі до суду не надійшло, правом наданні відзиву, заперечень, пояснень щодо вимог зави, не скористались.

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Янова О.Є. в судове засідання не зявилась, будучи сповіщеною про судовий розгляд належним чином.

Суд, вивчивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, заслухавши свідків, вважає вимоги заяви такими, що підлягають задоволенню, виходячи із такого.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Харкові народилась ОСОБА_1 та її батьками у свідоцтві про народження, серії НОМЕР_1 від 15.11.2000, актовий запис № 1374, виданого відділом РАГС Московського району м. Харкова: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.12).

Відповідно до правил ст. 135 Сімейного Кодексу України при народжені дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуєтеся за її вказівкою.

Заявниця стверджує, що її батьком є ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у м. Харкові, що вбачається із копії свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 від 22.06.2022, актовий запис №4871 (а.с.13).

Відповідно до ст. 122 СК України, права та обов`язки матері, батька та дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленими статтями 122 (визначення походження дитини від матері та батька, які перебувають у шлюбі між собою) та статті 125 (визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою) цього Кодексу.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду (ст. 125 СК України).

Частина 1 ст. 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу реєстрації актів цивільного стану. За відсутності такої заяви, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України (ч. ч. 1, 2 ст. 128 СК України).

Пленум Верховного Суду України в п. 15постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини.

Крім цього, Пленум Верховного Суду України в абз. 3-5 п. 7 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вказав, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт батьківства може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Повертаючись до приписів ст. 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Підставою для визнання батьківства, є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від батька.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20). Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини (постанова Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 201/3963/16-ц).

В судовому засіданні опитані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 .

Так, свідок ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_1 є донькою його цивільної дружини ОСОБА_5 . ОСОБА_4 , який є батько ОСОБА_12 , знав заочно. ОСОБА_13 спілкувався з ОСОБА_12 постійно та завжди, був у родині, як батько, яким його ОСОБА_12 і називала. ОСОБА_9 заявив, що безперечно ОСОБА_12 донька ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_1 хрещена дитина, її батьком є ОСОБА_4 , який забирав доньку з пологового будинку. Вони дружили родинами, ОСОБА_4 доглядав за немовля, коли ОСОБА_14 через свій стан, як породілля, не мала такої можливості. До 18-ти років ОСОБА_4 проживав разом з дитиною.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_1 є донькою подруги ОСОБА_5 , з якою ОСОБА_11 знайома більш 25 років. Свідку відомо, що ОСОБА_12 донька ОСОБА_4 , з яким подруга зустрічалась та у них народилась ОСОБА_12 . ОСОБА_4 визнавав ОСОБА_12 , вважав її своєю донькою. ОСОБА_11 справді знає, що і бабуся, інші родичі ОСОБА_15 визнавали ОСОБА_12 його донькою. Також знає, що ОСОБА_12 спілкувалась з сестрою, а ОСОБА_14 з першою дружиною ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_5 зазначила, що ОСОБА_1 її донька, батьком якої є ОСОБА_4 З ОСОБА_4 вони тривалий час зустрічались та ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_12 . Донька до кінця життя батька, з ним спілкувалась, батько приїжджав до них, називав ОСОБА_12 донькою. ОСОБА_5 знайома з його дружиною та донькою, вони знають, що ОСОБА_12 його дитина. У свідоцтві про народженні ОСОБА_12 записано батьком « ОСОБА_6 » для поліпшення оформлення документів. Також свідок зазначила, що два, три роки до народження та після народження доньки, ОСОБА_4 не проживав з ними, так як був одружений з іншою жінкою.

Доводи заявниці та покази свідків підтверджено копіями фотознімків, переписки (т.1 а.с.15-30).

Далі, передумовою звернення до суду із заявою про становлення фату батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128,129 СК України не вирішувалась за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статі 130 СК України.

Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану.

Така позиція викладена у постанові Верховного суду у складі колегії Третьої судової плати Касаційного цивільного суду від 18.06.2024 у справі №759/19076/22.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо. Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли е сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.06.2024 у справі №672/915/23

Далі, диспозиція ст.ст.57-59 ЦПК України не обмежує сторін у поданні лише письмових доказів на підтвердження факту батьківства. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.76 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок, що застосування статті 130 СК України та вказано, що «закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України». Висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи може бути підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку. Разом із тим, підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України, які мають оцінюватися в їх сукупності.

За ухвалою суду у справі може бути призначено посмертну судову молекулярно-генетичну експертизу для проведення аналізу ДНК з метою встановлення кровної спорідненості з померлим. Для забезпечення проведення експертизи проводиться ексгумація трупа. Експертиза у справі може бути призначена для встановлення спорідненості дитини з іншими особами, які перебували в кровному спорідненні з померлим, зокрема, з його матір`ю, батьком або з іншими його дітьми, за умови відсутності генетичного матеріалу померлого.

У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Водночас, висновки судово-генетичної експертизи суд оцінює з урахуванням положень статті 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, він суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів").

Так, судом 25.04.2024 призначено по цивільній справі за клопотанням представника заявника посмертну судову молекулярно-генетичну експертизу.

11.07.2024 до суду експертною установою направлено повідомлення про неможливість проведення експертизи через ненадходження зразків біологічного матеріалу (т.2 а.с.20-37).

У п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" де зазначено: "коли ухилення сторони у справі щодо визнання батьківства від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів, тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто із сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Отже, виходячи зі змісту цього закону на осіб, які беруть участь у справі, покладаються певні обов`язки, при недотриманні яких можуть наступити несприятливі наслідки.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц (провадження №61-4163св18), від 29 серпня 2018 року в справі №641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року в справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18), від 12 грудня 2019 року в справі № 562/1155/18 (провадження № 61- 11709св19).

Відповідно до частини першої статті 109 Цивільного процесуального кодексу України, в разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З аналізу наведеної норми процесуального закону можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення та доведення факту ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

Вказана позиція висловлена ВС у постанові від 15.04.2021 в цивільній справі №645/1098/18.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні від 07 травня 2009 року в справі «КАLАСНЕVА v. RUSSIА», заява №3451/05, §34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Таким чином, висновок судово-генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте, його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У рішенні, ухваленому 13 липня 2006 року у справі «Яггі проти Швейцари, Європейський суд з прав людини постановив, що мало місце порушення ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке виявилося у відмові проведення аналізу ДНК останків можливого батька заявника.

При цьому суд зазначив, що людина, котра намагається встановити своє походження, реалізує життєвий інтерес, який захищається Конвенцією. Цей інтерес полягає в отриманні правдивої інформації, котра може допомагати встановити факт, що торкається важливого аспекту її особистої ідентичності.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 760/3977/15-ц зазначено, що висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами.

Далі, ч.5 ст.6 Закону України «Про поховання та похоронну справу» вилучення органів та/або тканин тіла здійснюється з дозволу чоловіка, дружини, близьких родичів (батьків, дітей, сестри, брата, діда, баби, онуків). Такої згоди не отримано.

Оскільки заінтересовані по справі особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, свою позицію щодо вимог заяви, проведення посмертної судової молекулярно-генетичної експертизи, не висловили, суд позбавлений можливості без дозволу родичів померлого ОСОБА_4 вирішувати у подальшому питання щодо проведення ексгумації трупа чи в примусовому порядку здобути біологічні зразки.

Заявниця та її родичі не мають можливості для надання такої згоди на ексгумацію.

З урахуванням положень ст. 212 ЦПК, жоден доказ не має для суду наперед установленого значення для суду, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені у заяві, обґрунтування вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами та показаннями свідка, та сумніву у суду не викликають. Таким чином, доводи заявниці знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Отже, аналіз вищевикладеного, дає суду дійти висновку про те, що заявником надано достатньо доказів, якими доведено факт батьківства між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Встановлення факту батьківства необхідно для реалізації прав для оформлення спадщини.

Керуючись ст.ст. 12,81, 83, 258-261, 263-265, 293,294, 315-319 ЦПК України, суд, у х в а л и в:

Задовільнити заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Янова Оксана Євгенівна, Салтівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту батьківства.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внести зміни до актового запису №1374 про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 , вчиненого 15.11.2000 відділом реєстрації актів громадського стану Московського району м. Харкова, вказавши, що батьком є ОСОБА_4 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів.

Відомості щодо учасників справи, яві не оголошуються судом:

Заявник: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Заінтересована особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Янова Оксана Євгенівна, адреса місцезнаходження: 61024, м. Харків, вул. Максиміліанівська,17.

Заінтересована особа: Салтівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків), адреса місцезнаходження: 61121, м. Харків, пр.Тракторобудівників,144, .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Сугачова О.О.