Номер провадження 2/754/3584/24
Справа №754/6454/24
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне виготовлено 02.12.2024 та викладено з урахуванням ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2024 у справі № 754/6454/24 про виправлення описки в тексті вступної та резолютивної частин рівшення)

02 грудня 2024 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя О. Грегуль, секретар судового засідання І. Вакуленко, справа № 754/6454/24

ОСОБА_1 - позивач

ОСОБА_2 - відповідач

Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації - третя особа

Вимоги позивача: усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі батька у вихованні дитини

Скляренко О.П. - адвокат позивача

Алексійчук Н.В., Рудьковська О.С. - представники третьої особи

ВСТАНОВИВ:

Позивачем подано позов, який уточнювався щодо конкретних меж позовних вимог та в якому посилаючись на порушення своїх батьківських прав позивач просить усунути перешкоди позивачу у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), шляхом зобов`язання відповідача не чинити батьку перешкоди у спілкуванні з донькою, зобов`язання надати батькові повну та достовірну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання чи перебування дитини, інформацію про хвороби, діагнози, лікування та щеплення ОСОБА_5 за його вимогою шляхом обміну інформацією за допомогою телефонного зв`язку, соціальних мереж та/або месенджерів (WhatsAPP, Viber, Telegram, Signal, Facebook Messenger, Skape), а також шляхом встановлення графіку систематичного спілкування та побачення з донькою, а саме: 1) Можливість спілкування батька з донькою ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) першого та третього вихідних кожного місяця з 17:00 п`ятниці до 20:00 неділі без присутності матері у місці за вибором батька; 2) Спільний відпочинок батька з донькою ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) протягом половини всіх канікул, визначених для шкільних навчальних закладів без присутності матері у місці за вибором батька; 3) Особисте спілкування позивача з донькою ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) тричі на тиждень, а саме: понеділок, середа та субота протягом 30 хвилин у період часу з 17:00 по 22:00 за Київським часом за допомогою телефонного зв`язку, соціальних мереж та/або месенджерів (WhatsAPP, Viber, Telegram, Signal, Facebook Messenger, Skape) з використанням відеозв`язку, зобов`язавши позивача не менше ніж за 30 хвилин попередити відповідача про точний час спілкування з дитиною; 4) Спілкування позивача з донькою ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) без обмежень у часі на території навчального закладу, який відвідує чи буде відвідувати дитина на перервах чи у вільний від занять час; 5) Щорічно ІНФОРМАЦІЯ_1 на день народження доньки ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не менше ніж одну годину; 6) Щорічно ІНФОРМАЦІЯ_3 на день народження позивача не менше ніж дві години. Судові витрати залишити за позивачем. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач з дитиною ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) отримали тимчасовий захист від війни у Франції. Позивач намагався спілкуватись із дитиною у Франції але відповідач перешкоджала та перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною.

Ухвалою суду від 06.05.2024 позов залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 24.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.05.2024 задоволено частково заяву про забезпечення позову.

Внесеною до протоколу судового засідання ухвалою суду від 28.10.2024 задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 28.10.2024 витребувано докази.

Внесеною до протоколу судового засідання ухвалою суду від 28.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Про час і місце розгляду справи всі учасники справи повідомлялись належним чином через повідомлені суду засоби зв`язку відповідно: поштою, електронною поштою, SMS, а також інформація про рух справи розміщується на офіційному сайті суду і є загальнодоступною.

У судовому засіданні позивач і адвокат позивача позов підтримали та не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідача і третьої особи.

Відповідач і третя особи в судове засідання не з`явились і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надали.

Від третьої особи до суду надійшов лист з проханням про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

З урахуванням викладеного і ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності відповідача і третьої особи.

Вислухавши позивача і адвоката позивача, дослідивши матеріали справи, суд в судовому засіданні встановив наступне.

Позивач з відповідачем є батьками ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження від 03.11.2023).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.02.2022 у справі № 754/18242/24 (суддя Галась І.А.) укладений 03.09.2005 між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 шлюб розірвано.

Згідно ст. 6 СК України, 1. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. 2. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Згідно ст. 19 СК України, 1. У випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. 2. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. 3. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. 4. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. 5. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 6. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно ст. 159 СК України, 1. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. 2. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. 3. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. 4. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. 5. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 14.11.2024 № 102-4893 спеціалістами Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації неодноразово здійснювались виходи за місцем реєстрації матері дитини однак матері і дитини за вказаною адресою не виявлено. Будь-який контакт з матір`ю дитини відсутній. Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні позивача з дитиною ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) шляхом спілкування батька з донькою засобами телефонного, інтернет зв`язку, поштового, електронного та іншого зв`язку з урахуванням розпорядку дня дитини, навчального процесу, відвідування гуртків, відпочинку дитини, тощо з урахуванням бажання та інтересів дитини.

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 у справі № 438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.».

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

ЄСПЛ підкреслив, що право на доступ до суду є невід`ємним аспектом гарантій, закріплених у Європейській конвенції з прав людини, посилаючись на принципи верховенства права та уникнення свавілля, які лежать в основі багатьох Конвенції. Можливі обмеження вищезазначеного права не повинні обмежувати доступ, наданий особі, таким чином або в такому обсязі, щоб була порушена сама суть права. Так, ЄСПЛ зазначив, що, застосовуючи процесуальні норми, суди повинні уникати надмірного формалізму, який би зашкодив справедливості розгляду.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27.11.1992, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996, § 78).

На час вирішення спору суду не надано доказів, що між позивачем і відповідачем вирішувалось у визначеному чинним законодавством порядку питання про визначення місця проживання дитини.

У свої батьківських правах позивач і відповідач є рівними, а тому, вимоги позову про зобов`язання відповідача надавати позивачу за його вимогою повну та достовірну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання чи перебування дитини, інформацію про хвороби, діагнози, лікування та щеплення дитини суд вважає безпідставними, оскільки ці вимоги позову виходять за межі положень ст. 159 СК України, а також позивач не позбавлений можливості самостійно цікавитись та отримувати інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання чи перебування дитини, інформацію про хвороби, діагнози, лікування та щеплення дитини.

У той же час відповідачем суду не надано жодних конкретних правових доказів у спростування позовних вимог про усунення перешкод шляхом зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини і визначення регламенту спілкування та виховання.

Тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини і визначення регламенту спілкування та виховання.

Що ж стосується визначення конкретного способу участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини, то суд при вирішенні даного питання за основу вважає за необхідне взяти спосіб визначений саме фаховим органом, а саме органом опіки та піклування і який ніким з учасників справи не спростовувався конкретними правовими доказами.

Тому, позовні вимоги в частині визначення способу участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини суд вважає обґрунтованими частково.

Також при вирішенні спору суд вважає за необхідне з метою конкретизації визначеного органом опіки та піклування способу участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини вказати конкретні месенджер зв`язку про які просить позивач, а саме WhatsAPP, Viber, Telegram, Signal, Facebook Messenger, Skape.

За таких обставин позов задовольняється частково.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 1. Судовий збір справляється: у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 3. При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати позивач просив покласти на нього.

Повне рішення викладено з урахуванням ухвали суду від 02.12.2024 у справі № 754/6454/24 про виправлення описки в тексті вступної та резолютивної частин рішення суду).

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) не чинити перешкод ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у спілкуванні та вихованні ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Визначити спосіб участі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у спілкуванні та вихованні ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) шляхом спілкування ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) засобами телефонного, інтернет зв`язку, поштового, електронного та іншого (WhatsAPP, Viber, Telegram, Signal, Facebook Messenger, Skape) зв`язку з урахуванням розпорядку дня дитини, навчального процесу, відвідування гуртків, відпочинку дитини, тощо з урахуванням бажання та інтересів дитини.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: