Провадження 2/127/3404/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Сунько Я.Р.

розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу № 127/24059/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, внесення змін до актового запису,

в с т а н о в и в:

19.07.2024 року судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання батьківства, внесення змін до актового запису, яку мотивовано тим, що у вересні 2017 року вони почали зустрічатись із ОСОБА_2 , а з грудня 2017 року проживати разом і підтримувати шлюбні стосунки. Через різні погляди на сімейне життя, обов`язки, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного між ними виникли сварки, які призвели до того, що в січні 2018 року вони припинили спільне проживання та спілкування.

В березні 2024 року в м. Вінниці позивач випадково зустрів ОСОБА_2 , яка була з дитиною приблизно 5 років ОСОБА_3 . Через зовнішню схожість він зрозумів, що це його дитина.

В подальшому ОСОБА_2 повідомила позивачу, що в січні 2018 року дізналась про свою вагітність, однак, через образу на нього вирішила про це не говорити і прийняла рішення народити та виховувати дитину самостійно.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 народила дитину ОСОБА_3 . Оскільки відповідач у шлюбі не перебувала, при реєстрації народження сина батько дитини був записаний згідно ст. 135 Сімейного кодексу України.

З моменту, як позивач з`ясував, що ОСОБА_4 є його сином, він регулярно підтримує з ним зв`язок, надає кошти на утримання сина, купує подарунки. Після чергової зустрічі з відповідачем вони домовились звернутись до відділу ДРАЦС із спільною заявою про визнання позивачем батьківства щодо дитини, однак, згодом відповідач передумала, побоюючись втратити право на отримання соціальної допомоги, яка надається їй як матері, яка самостійно виховує дитину.

Відмова відповідача від звернення до органу ДРАЦС із спільною заявою про визнання батьківства стала підставою для звернення до суду з даним позовом.

На підставі ст. 128 СК України ОСОБА_1 просив суд: визнати (встановити), що він є батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; внести зміни до актового запису № 2896 складеного 28.08.2018 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та зазначити відомості про його батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; у графі «по батькові дитини» зазначити « ОСОБА_5 ».

31.07.2024 року відкрите загальне провадження у справі.

24.09.2024 року закрите підготовче провадження і призначена справа до судового розгляду по суті.

В підготовче і в судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримав та просив задоволити. Відмовився від письмових заяв про виклик свідків та призначення судової генетичної експертизи у зв`язку з визнанням позову відповідачем. Судові витрати просив залишити за ним.

В підготовче і в судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, надала заяву про визнання позову ОСОБА_1 , в якій підтвердила, що батьком її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_1 . Просила позов ОСОБА_1 задоволити.

Враховуючи письмові пояснення сторін суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що згідно повторно виданого 24.10.2020 року свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 громадянин України ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Вінниці, про що 28.08.2018 року складено відповідний актовий запис № 2896. Його батько ОСОБА_6 , громадянин України, мати ОСОБА_2 , громадянка України.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 9, наданого на запит ОСОБА_2 на підставі її заяви від 13.07.2024 року, 28 серпня 2018 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницької області складено актовий запис № 2896 про народження дитини ОСОБА_3 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Вінниці від матері громадянки України ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ). Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 16).

ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Вінниці, з 07.02.1996 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Позивач громадянин України ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області, з 29.01.2014 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

До матеріалів справи надані копії фотокарток із зображенням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , дитини (а.с. 17-19).

Згідно письмового пояснення ОСОБА_2 підтвердила, що ОСОБА_1 є батьком її сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Між сторонами виникли правовідносини з приводу визначення походження дитини, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми СК України.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Згідно ч. 1 ст. 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 125 Сімейного кодексу України передбачені правила визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою: якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається:за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 126 СК України).

При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України).

Статтею 128 Сімейного кодексу України визначено правила визнання батьківства за рішенням суду. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

На підтвердження позовних вимог позивач ОСОБА_1 надав ксерокопії фотокарток із ОСОБА_2 та дитиною (а.с. 17-19).

Інших доказів в матеріалах справи немає.

Ні позивач, ні відповідач в судове засідання не з`явились, усних пояснень у справі не надавали. Від клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи і про допит свідків позивач відмовився в зв`язку з визнанням позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (ч. 1 ст. 206 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Враховуючи те, що крім визнання позову, в матеріалах справи відсутні жодні докази, які підтверджують кровну спорідненість між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність і не довів походження дитини від нього як від батька, суд дійшов висновку, що достатніх підстав для задоволення позову немає.

Відповідно до ст. 141 СК України судовий збір залишити за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 128, 134 Сімейного кодексу України,ст. ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 200, 263-265 ЦПК України,

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, внесення змін до актового запису відмовити.

Судовий збір залишити за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 24 жовтня 2024 року.

Суддя: