РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 року

м. Рівне

Справа № 445/710/24

Провадження № 22-ц/4815/1191/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»,

відповідач ОСОБА_1 ,

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 08 серпня 2024 року у складі судді Троцюк В. О., постановлене в м. Радивилів Рівненської області, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 04 травня 2021 року ОСОБА_1 в особистому кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» https://miloan.ua/, подав заявку на отримання кредиту №3273002. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/. ТзОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору №3273002 від 04.05.2021 р., який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/. Таким чином, відповідач уклав договір про споживчий кредит №3273002 від 04.05.2021 р. з ТзОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 15000 грн. Кредитний договір №3273002 від 04.05.2021 р. було укладено строком на 30 днів, проте відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин передбачених ст.526 та ст.527 Цивільного кодексу України.

13.09.2021 р. згідно умов договору відступлення прав вимоги №07Т, ТзОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №3273002 від 04.05.2021 р. на користь ТзОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТзОВ «Діджи Фінанс», набуло права вимоги до відповідача. Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу відповідача перед новим кредитором ТзОВ «Діджи Фінанс» становить 71550,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 15000,00 грн., заборгованість за відсотками 53700,00 грн., заборгованість за комісією 2850,00 грн.; заборгованість за пенею становить 0 грн. Позивачем було вжито заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення адвокатської вимоги про сплату заборгованості за договором №3273002 від 04.05.2021 р. на адресу відповідача. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №3273002 від 04.05.2021 у розмірі 71500,00 грн., а також понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правовому допомогу в розмірі 6000,00 грн..

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 08 серпня 2024 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст. 512 ЦК України, яка передбачає можливість заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), та обґрунтовано тим, що позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» не надано доказів укладення ним іза Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» договору про відступлення права вимоги №07Т від 13.09.2021, на який він послався як на підставу заявлення своїх вимог до ОСОБА_1 , а відтак у нього відсутнє права вимоги до відповідача за кредитним договором №3273002 від 04.05.2021 року.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що 04 травня 2021 року ОСОБА_1 в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» https://miloan.ua/, подав заявку на отримання кредиту №3273002, а ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору №3273002 від 04.05.2021 р., які знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/. Наголошу, що таким чином відповідач уклав договір про споживчий кредит №3273002 від 04.05.2021 р. з ТзОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення отримав кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 15000 грн.. Вказує, що наявними у справі доказами доведено факт укладання відповідачем кредитних договорів, договору позики в електронній формі, а тому позовні вимоги а є законними та обґрунтованими, тоді як відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Заперечує висновок суду про відсутність доказів відступлення права вимоги Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» та посилається на Договір про відступлення права вимоги №07Т від 13.09.202113.10.2021 р. згідно умов Договору факторингу №10Т, за яким ТОВ «Мілоан» (ЄДРПОУ: 40484607) відступило право вимоги за Кредитним Договором № 3273002 від 04.05.2021 р. на користь ТОВ «Діджи Фінанс» (ЄДРПОУ: 42649746). Зазначає, що до позовної заяви додано докази відступлення: 1. копія договору факторингу №10Т від 13.10.2021 р.; 2. витяг з реєстру прав вимог до Договору факторингу №10Т від 13.10.2021 р.; 3. платіжні інструкції щодо оплати по Договору факторингу №10Т від 13.10.2021 р.. Додає, що на офіційному веб-сайті ТОВ «Діджи Фінанс» https://dgf.com.ua/ міститься інформація щодо договору факторингу № 10Т від 13.10.2021 р. від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс». Пояснює, що надання платіжної інструкції щодо конкретного боржника є неможливим, оскільки Реєстр прав вимог містить кредитні справи до 2 000 боржників, у зв`язку із чим сума платежів визначається не по кожному конкретному кредитному договору, а виходячи із погодження умов оплати із загальної суми Договору за Кредитним портфелем. Зазначає, що доказом відступлення права вимоги саме до ОСОБА_1 за Кредитним договором №3273002 від 04.05.2021 р. є витяг з Додатку № 1 до Договору факторингу №10Т від 13.10.2021р., який додано до позову та який не спростовується ні первісним кредитором, ні відповідачем, а отже є достовірним в силу презумпції правомірності правочину. Звертає увагу суду, що на офіційному веб-сайті ТОВ «Діджи Фінанс» https://dgf.com.ua/ відповідно до введених даних ІПН Відповідача, можна побачити витяг з реєстру боржників за договором факторингу №10Т від 13.10.2021р., ідентичний тому, який було надано разом із позовною заявою. З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що підставі Анкети-заяви на кредит №3273002 від 04.05.2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №3273002, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 15000 гривень строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 9000,00 грн. за ставкою 2,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Комісія за надання кредиту нараховується за ставкою 19% від суми кредитування та становить 2850,00 грн. Термін повернення кредиту та сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитними коштами 03.06.2021 року.

На підставі цього договору ОСОБА_1 перераховані кошти на картковий рахунок в сумі 15000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням 45470975 від 05.05.2021.

Сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і як наслідок виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно інформації за укладеним договором, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №3273002 від 04.05.2021 року за період з 13.09.2021 року по 20.02.2024 року, станом на 20 лютого 2024 року складає 71 550,00 грн., з яких 15 000,00 грн - сума заборгованості за основним боргом (тіло кредиту), 53700,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 2850,00 грн. комісія.

Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18), від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 (провадження № 61-6379св21).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» не доведено права вимоги до відповідача ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю належних доказів укладення договору про відступлення йому права вимоги Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан».

Заперечуючи такий висновок суду, апелянт вказує на те, що до позовної заяви ним долучено копію Договору факторингу №10Т від 13.10.2021 р.; витяг з реєстру прав вимог до Договору факторингу №10Т від 13.10.2021 р., платіжні інструкції щодо оплати по Договору факторингу №10Т від 13.10.2021 р., і що ці документи є належними доказами підтвердження переходу права вимоги до відповідача.

Підстави заміни кредитора у зобов`язанні визначені ст.512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч.3 ст.512 ЦК України).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст.ст.1077-1078 ЦК України).

Матеріали справи не містять укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» договору про відступлення права вимоги №07Т від 13.09.2021. До позовної заяви позивачем долучено лише витяг з додатку до Договору факторингу №07Т від 13.09.2021 року про залишок боргу ОСОБА_1 за кредитним договором №3273002 від 04.05.2021 року на момент відступлення права вимоги (а.с.10), що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

Оцінюючи встановлені обставини в сукупності із нормами закону, якими вони врегульовані, беручи до уваги обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про те, що позивачем не надано належних, достовірних і достатніх доказів відступлення Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» права вимоги первинним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №3273002 від 04.05.2021 за договором факторингу №07Т від 13.09.2021 року, і зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 08 серпня 2024 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.