Справа № 213/506/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Фастовець Ю.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Павленка В.В.

представника відповідача адвоката Севостьянової І.Г.,

розглядаючи у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України, ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів Головного управління Національної гвардії України, ОСОБА_2 та просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю та знаходження на повному утриманні її з ОСОБА_3 з 01 січня 2017 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на загибель військовослужбовця ОСОБА_4 21.05.2023 та необхідність отримання нею одноразової грошової допомоги.

Ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року прийнято справу до свого провадження та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 липня 2024 року на стадії підготовчого провадження справу передано за підсудністю до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 09 вересня 2024 року прийнято справу до розгляду, постановлено розгляд цивільної справи проводити за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, призначено підготовче судове засідання.

До суду 14 жовтня 2024 року надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів: від Військової частини НОМЕР_1 інформацію, а саме: на підставі чого була сформована інформація про членів сім`ї в соціально-демографічній картці військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та витребувати належним чином завірені рапорти ОСОБА_3 в тому числі про надання вихідних даних. Крім цього просить витребувати з Головного управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області відомості про підприємства/організації, в який працював ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 починаючи з 2012 року: повну назву, адресу, код юридичної особи, термін роботи по кожному підприємству/організації окремо; отриманий дохід за час працевлаштування по кожному підприємству/організації окремо. В обґрунтування клопотання позивач посилається на неможливість надання оригіналів рапортів ОСОБА_5 та неповне виконання військовою частиною ухвали суду від 24.04.2024 та враховуючи позицію відповідача ОСОБА_2 стосовно перебування її сина ОСОБА_5 лише в місті Харкові і лише після 24.02.2024 приїзд до м. Кривого Рогу.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Павленко В.В. підтримали подане клопотання, представник позивача просив поновити строк для подання відповідного клопотання..

Представник відповідача адвокат Севостьянова І.Г. проти клопотання заперечувала, в тому числі й з підстав пропуску стороною позивача строків, передбачених частиною 2 статті 83 ЦПК України, тому просила застосувати наслідки пропуску згідно ст. 84 ЦПК України.

Вислухавши думки учасників процесу, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За пунктом 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (стаття 89 ЦПК України).

Стосовно пропуску позивачем процесуального строку.

Згідно частин 1, 2 статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (ч. 1 ст. 84 ЦПК України).

За змістом статей 126, 127 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що ЦПК України не встановлює неможливість поновлення строку на подання клопотання про витребування доказів.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Згідно з ч. 5 ст. 127 ЦПК України пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Так, стороною позивача у встановлений законом строк не була надана заява про поновлення строку, однак в судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про поновлення процесуального строку.

Щодо поновлення процесуальних строків суд зазначає, що згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Відповідно до статі 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Залишення без розгляду клопотання позивача в даному випадку суперечило б завданню цивільного судочинства та не відповідало б конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст. 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1,2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року №9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Крім цього, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

При цьому вказане клопотання розглядається в межах підготовчого провадження, завданням якого є в тому числі визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. (ст. 189 ЦПК України) бо у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше, тощо (ст. 197 ЦПК України).

Таким чином, указані обставини свідчать про необхідність розглянути клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, а тому позивачу слід поновити процесуальний строк на подання клопотання про витребування доказів.

Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стосовно розгляду клопотання по суті.

Так, в частині витребування доказів з Військової частини НОМЕР_1 суд погоджується з доводами представника відповідача щодо наявності ухвали суду від 24 квітня 2024 року, якою за клопотанням позивача вже витребувано докази з цієї ж військової частини, а саме інформацію чи служив ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в підрозділах Національної Гвардії України; на підставі чого була сформована інформація про членів сім`ї в соціально-демографічній картці військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; витребувано належним чином завірений витяг з наказу про виключення загиблого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 із списків особового складу військової частини; належним чином завірений документ, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті), зокрема про те, що смерть не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства; належним чином завірений витяг з послужного списку особової справи про склад сім`ї ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Тому суд вважає доцільним повторно направити вказану ухвалу суду для надання Військовою частиною НОМЕР_1 повної інформації за ухвалою суду.

У частині витребування відомостей з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, з урахуванням предмета спору, суд вважає можливим клопотання задовольнити частково, витребувавши заявлені відомості, однак починаючи не з 2012 року, як просить позивач, а з 01.01.2020, оскільки згідно тексту заявлених вимог, позивач ОСОБА_1 зазначила про переїзд разом з ОСОБА_3 до м. Кривого Рогу з 2020 року (том 1 а.с. 1)

Ураховуючи викладене, оскільки однієюіз засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, приймаючи до уваги суттєве значення витребуваного доказу для правильного вирішення спору та враховуючи предмет спору, суд вважає необхідним клопотання задовольнити частково.

Згідно частини шостої статті 84 ЦПК України, будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Керуючись ст. 84 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити пропущений процесуальний строк.

Задовольнити клопотання позивача про витребування доказів частково.

Витребувати з Головного управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області (, місцезнаходження за адресою: м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17А) відомості про підприємства/організації, в який працював ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 , починаючи з 01.01.2020, а саме: повну адресу, код юридичної особи, термін роботи по кожному підприємству/організації окремо; отриманий дохід за час працевлаштування по кожному підприємству/організації окремо.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Роз`яснити про наслідки неподання доказів, викладені в частинах 7-9 статті 84 ЦПК України, відповідно до яких особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 31 жовтня 2024 року.

Суддя А.В. Ткаченко