ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/613/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Притули Оксани Богданівни на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2024 року, ухвалене суддею Герчаківською О.Я. у цивільній справі №607/18717/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що вона з 25 вересня 2003 року по 25 жовтня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . За час шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на час подання даного позову є повнолітніми. На даний час ОСОБА_4 проживає разом із позивачкою, перебуває на її утриманні та продовжує навчання на денній формі у Тернопільському національному технічному університеті імені Івана Пулюя, у зв`язку із чим не має можливості влаштуватись на роботу. Відповідач, як батько, добровільно утримувати сина не бажає, питанням його утримання не цікавиться, матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча має таку можливість, оскільки є працездатним.

У зв`язку із наведеним та враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 в її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 15000,00 грн щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до завершення ОСОБА_4 навчання у вищому навчальному закладі, але не більше ніж досягнення ним двадцяти трьох років.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі 5000,00 грн щомісячно, починаючи з 29 вересня 2023 року і до закінчення ОСОБА_4 навчання у Тернопільському національному технічному університеті ім. І.Пулюя, а саме до 30 червня 2026 року, але не більше 23-річного віку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1073,60 грн.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Притула О.Б. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує, що рішення суду є незаконним, оскільки аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 5000,00 грн не є достатніми для забезпечення його гармонійного розвитку. Відповідач офіційно працює та отримує достатній дохід від ведення підприємницької діяльності, тому може виконувати обов`язки по утриманню сина, який досяг повноліття та продовжує навчання.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Обставини справи.

25 жовтня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано шлюб, що вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого повторно 29 серпня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України.

Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 змінила ім`я на ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 29 серпня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьки - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно витягу з реєстру територіальної громади (Тернопільська територіальна громада) № 2023/005505869, сформованого 20 липня 2023 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . За тією ж адресою зареєстрований і ОСОБА_4 згідно довідки про місце проживання особи № 49485/28-03 від 13 листопада 2019 року, виданої Відділом реєстрації проживання особи управління державної реєстрації Тернопільської міської ради.

Зі змісту договору про навчання у закладі вищої освіти № 03АД0327/22 від 31 серпня 2022 року вбачається, що ОСОБА_4 навчається на денній формі здобуття освіти за освітньою програмою «Інженерія програмного забезпечення» у Тернопільському національному технічному університеті імені Івана Пулюя. Фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до довідки № 655, виданої ОСОБА_4 Тернопільським національним технічним університетом імені Івана Пулюя 19 вересня 2022 року, початок навчання вказано 19 вересня 2022 року, датою завершення навчання зазначено 30 червня 2026 року.

ОСОБА_2 є засновником і кінцевим бенефіціарним власником ПП «Тепло Сервіс Якість», а також зареєстрований як фізична особа- підприємець.

Загальний розмір доходу ОСОБА_2 за період липень-грудень 2022 року складає 898 677, 50 грн., за період січень-вересень 2023 року - 1 456 618, 50 грн, що підтверджується відповіддю Головного управління ДПС у Тернопільській області від 04 грудня 2024 року № 1900-2023-0001015 на запит суду.

У ОСОБА_2 на утриманні перебуває ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 06 квітня 2010 року Ігровицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області України.

Згідно платіжних інструкцій вбачається, що ОСОБА_2 сплачував кошти своєму синові ОСОБА_4 03 червня 2022 року ( 2000 грн.), 21 грудня 2023 року (4020, 10 грн), 11 січня 2024 року (4120 грн) та 20 лютого 2024 року (4120 грн), призначенням платежу вказано за навчання або переказ власних коштів. Також відповідач оплатив навчання сина в автошколі (5000 грн згідно платіжної інструкції 0.0..1 від 28.09.2023).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто наявність у батька можливості надавати матеріальну допомогу дитині, що продовжує навчання у сукупності з іншими обставинами є вирішальною підставою для стягнення з батька аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання після досягнення вісімнадцятирічного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно визначився із правовідносинами, які виникли між сторонами і відповідно до норм ст. 199 СК України дійшов вірного висновку про зобов`язання батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги та вірно визначив розмір аліментів.

Висновок суду також узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції у повній мірі врахував вимоги ст. 200 СК України, взяв до уваги, що на утриманні ОСОБА_2 перебуває неповнолітня донька, а також обов`язок обох батьків щодо матеріального забезпечення повнолітнього сина, у зв`язку з навчанням.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 5000,00 грн щомісячно відповідає вимогам закону та ґрунтується на фактичних обставинах справи.

При цьому судом вірно враховано ту обставину, що відповідач і в добровільному порядку надає певні кошти безпосередньо повнолітньому сину ОСОБА_4 шляхом перерахування коштів на його картковий рахунок.

Доводи апеляційної скарги про те, що аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 5000,00 грн не є достатніми, в той же час розмір доходів відповідача свідчить про те, що він в змозі оплачувати аліменти у більшому розмірі, колегія суддів оцінює критично та зазначає, що розмір аліментів визначено судом з врахуванням положень ст.ст. 182, 200 СК України. Позивачкою не наведено та не підтверджено належними доказами обставин, які мають істотне значення і свідчать про те, що визначений судом розмір аліментів у сумі 5 000 грн щомісячно є недостатнім.

Навчальний заклад, у якому навчається ОСОБА_4 , знаходиться у м.Тернополі, фінансування навчання здійснюється за кошти державного бюджету.

Витрати на оплату додаткових занять з англійської мови, на відвідування спортзалу, лікування зубів в розумінні ст. 185 СК України є додатковими витратами, що викликані особливим обставинами (хворобою, розвитком здібностей тощо), тому не можуть бути враховані при визначенні розміру аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Притули Оксани Богданівни - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 липня 2024 року 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Храпак Н.М.