Номер провадження 2/725/2136/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2024 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судових засідань Ватаманюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що 01.06.2016 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб під час якого у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте спільне подружнє життя з відповідачкою не склалося.

Вважає, що немає сенсу продовжувати стосунки з відповідачкою, оскільки сім`я розпалася через втрату взаєморозуміння та неможливість дійти згоди навіть у побутових питаннях, їх шлюб існує лише формально, сімейне життя фактично припинилося. Розбіжності у поглядах на життя та постійні конфлікти призвели до відчуження, втрати поваги та довіри, що є основою будь-якої сім`ї.

Вказував на те, що вони з відповідачкою тривалий час проживають окремо, збереження шлюбу неможливе, сім`я остаточно розпалася та подальше існування шлюбу суперечить їх інтересам, а тому звернувся до суду з даним позовом про розірвання шлюбу.

Окрім того зазначав, що між ними досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання ОСОБА_3 після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дитини того з батьків, хто проживатиме окремо, участі у вихованні дитини того з батьків, який проживатиме окремо та ці обставини передбачені нотаріально посвідченим договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 01 листопада 2024 року відповідно до якого дитина буде проживати разом з ним та перебувати на його самостійному виховані.

Вказував на те, що більше пів року він проживає разом із донькою окремо від ОСОБА_2 . Водночас, відповідачка тепер проживає за місцем своєї реєстрації, яке вказане в її паспорті. Наразі саме він самостійно виховує доньку, забезпечуючи всі її потреби: харчування, лікування, одяг, навчання та розвиток. Створює всі необхідні умови для комфортного проживання та нормального розвитку дитини в атмосфері любові й матеріальної підтримки. Також він активно займається питаннями здоров`я своєї доньки, супроводжує її до лікаря і забезпечує регулярні обстеження та медичні препарати при потребі.

Просив врахувати, що він не притягувався до кримінальної відповідальності, має стабільний дохід, що підтвердужється податковою декларацією платника єдиного податку - ФОПа, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав він має у власності квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а також йому належить транспортний засіб марки «MITSUBISHI» моделі «OUTLENDER» д.н.з. НОМЕР_1 .

На підставі вище викладеного, постилаючись на норми права, просив розірвати шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №661; встановити факт, що ОСОБА_1 , самостійно виховує та утримує малолітню ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та визначити місце проживання дитини за місцем проживання батька.

Позивач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, від неї до суду надійшла заява в якій вона позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала в повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи без й її участі та просила позов задовольнити.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

В рамках судового розгляду даного спору судом залучено до участі у справі в якості третьої особи Службу у справах дітей Чернівецької міської ради та витребувано письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 за місцем проживання батька - ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 01.06.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис № 661 (а/с 5).

Під час вказаного шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а/с 12).

Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Згідно з ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Враховуючи обставини справи, визнання позову відповідачкою, суд вважає, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її не можливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати.

У відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Так, сторони не змінювали своїх прізвищ після реєстрації шлюбу.

Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Відповідно до наданих позивачем доказів судом встановлено, що позивач разом з донькою проживають окремо від відповідачки.

01 листопада 2024 року між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір відповідно до якого їх спільна донька залишається проживати разом з батьком та буде перебувати на його самостійному утриманні та вихованні (а/с 13).

Також, факт спільного проживання дитини з батьком та здійснення останнім самостійного виховання та утримання сина підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а/с 28,31).

Крім того, згідно довідки лікаря від 05 листопада 2024 року, договору про надання освітніх послуг №23 від 22.07.2023 року та додаткової угоди до договору №23 від 16 серпня 2024 року, характеристики учениці 2-А класу виданою ПЗО «Чернівецький ліцей «Астор» саме позивач забезпечує медичне обслуговування доньки, забезпечує умови для навчання, цікавиться успішністю.

У відповідності до вимог ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

За ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип ст. 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

При вирішенні питання про залишення дітей проживати разом з батьком, суд враховує те, що розглядаючи справу № 339/143/20, в якій суд досліджував питання визначення місця проживання дитини, Верховний суд нагадав, що у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Крім того, ст. 3, ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Судом встановлено, що дитина залишається проживати разом з батьком та ним створені всі умови для сина, він доглядає та піклується про нього, самостійно дитину виховує, без участі матері.

Згідно змісту позовної заяви на даний час позивач потребує юридичного визнання факту перебування на утриманні батька дитини, а тому позов в цій частині також підлягає задоволенню.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 24, 104, 105, 110, 112-115 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), зареєстрований 01.01.2016 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №661 - розірвати.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , самостійно виховує та утримує малолітню ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та визначити місце проживання дитини за місцем проживання батька.

Копію даного рішення, після набрання ним законної сили, надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стануза місцем його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна