ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» липня 2024 року

м. Харків

справа № 638/11636/23

провадження № 22ц/818/2070/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю. М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Волобуєва О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідачка - ОСОБА_3 , представниця відповідачки ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 березня 2024 року в складі судді Яковлевої В.М.

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та зарахування суми сплачених аліментів в рахунок сплати аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що з 07 грудня 2007 року до 11 листопада 2015 року він з ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися двоє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначив, що з осені 2013 року фактичні відносини між ними, як чоловіка та дружини, припинені. Відповідачка часто вдома не бувала, дітьми не займалась, власним житлом забезпечена на той час не була, власного заробітку до січня 2020 року не мала, а тому після розірвання шлюбу відповідачка на її прохання та за його згодою продовжувала проживати разом із ним та дітьми в одній квартирі, знаходячись на його утриманні. Відповідачка не приймала участі в матеріальному забезпеченні та утриманні дітей, тому саме він від народження постійно слідкує за станом здоров`я дітей, їх розвитком, забезпечує їх дозвілля, продуктами харчування, одягом, взуттям, ліками, канцелярське приладдям.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2015 року у справі № 638/9903/15-ц з нього стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1000,00 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення нею повноліття.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2015 року у справі № 638/9902/15-ц шлюб між сторонами розірвано.

Вказав, що у січні 2020 року відповідачка виїхала з квартири та стала самостійно проживати у зйомній квартирі, а пізніше - у придбаній 29 січня 2020 року нею кімнаті АДРЕСА_1 . Приблизно з лютого 2020 року відповідачка умовила дочку ОСОБА_5 проживати разом із нею, проте син ОСОБА_7 висловив бажання залишитись проживати разом із ним.

Посилався на те, що,незважаючи на те, що діти постійно проживали разом з ним та знаходились на його повному утриманні, він сумлінно виконував судове рішення та сплачував на користь відповідачки аліменти. Таким чином, до лютого 2020 року одноособово матеріально утримував дітей в повному обсязі, та, окрім того, добровільно сплачував на користь відповідачки аліменти, які вона витрачала виключно в своїх інтересах.

Зазначив, що заяву про примусове стягнення аліментів відповідачка подала лише 09 січня 2020 року, тобто тільки після того, як вона придбала собі квартиру та стала проживати окремо. При цьому, будь-яких вимог щодо заборгованості по сплаті аліментів до моменту звернення до виконавчої служби вона не пред`являла.

Вказав, що відповідачка 14 червня 2022 року без дозволу забрала сина зі школи у місті Щецин (республіка Польща), попри його заперечення, не надавши можливості отримати дитиною документів про закінчення шкільної програми, та вивезла його до Бельгії. На цей час про місцеперебування дітей відповідачка не повідомляє, не надає можливості безпосереднього спілкування та створює перешкоди для такого спілкування.

Стверджував, що протягом 2015 - 2019 років ним здійснено зарахування коштів на картку стягувача на загальну суму 40 311 грн, про що ним було повідомлено виконавчу службу 29 січня 2020 року. У період 2020-2023 років постійно здійснювались перекази належних сум за допомогою поштових переводів через Акціонерне товариство «Укрпошта» на загальну суму 45 800,00 грн, через термінали Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на загальну суму 33 678, 71 грн, з особистої картки на картку в сумі 7000 грн, а також на прохання стягувача здійснювалось придбання ліків в рахунок оплати аліментів на загальну суму 10 672,10 грн.Таким чином, станом на 01 лютого 2023 року він повністю виконав свій обов`язок та сплатив кошти на загальну суму 137 461, 81 грн, тобто більше ніж необхідно за виконавчим листом (станом на лютий 2023 року складає 87 000 грн).На цей час, не переставав сплачувати аліменти в установленому судовим рішенням розмірі і з 01 лютого 2023 року сплатив аліменти в розмірі 6 000 грн. Отже на сьогоднішній час сплатив на користь відповідачки - 143 461,81 грн.

Просив звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2015 року у справі № 638/9903/15-ц на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 30 жовтня 2015 року по 01 березень 2020 року та на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01 березня 2020 року по 14червня 2023 року; суму в розмірі 89 411,76 грн, сплачену на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 30 жовтня 2015 року по 01 березень 2020 року та суму в розмірі 20 150,00 грн, сплачену на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01 березня 2020 року по 14 червень 2022 року зарахувати в рахунок сплати аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 березня 2020 року та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01 липня 2022 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 березня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Так, суд не врахував того, що відповідачка фактично підтвердила, що дочка проживала разом із ним до березня 2020 року, а син до 14 червня 2022 року, що є підставою для звільнення від заборгованості за час проживання дітей разом з ним та знаходження дітей на його повному утриманні. Зазначив, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотанні про виклик свідків у зв`язку із порушенням процесуальних строків на його подання, однак він не знав про існування ухвали суду про закриття підготовчого провадження. Вказав, що до лютого 2020 року він утримував обох дітей самостійно без участі відповідачки, а після лютого 2020 року до 14 червня 2022 року утримував тільки одного сина, не перестаючи сплачувати відповідачці аліменти на обох дітей.

30 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_3 подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому вважала рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому посилалася на те, що в 2020 році вона придбала квартиру, в якій стала проживати. Після переїзду старша дочка ОСОБА_8 переїхала разом з нею, а молодшого сина ОСОБА_9 позивач залякав та не відпустив дитину проживати разом з матір`ю, не давав їй можливості навіть спілкуватися за телефоном з сином. Зазначила, що позивачем не надано доказів одноосібного утримання обох дітей. Проживання в одній квартирі після розірвання шлюбу не звільняє батька утримувати своїх дітейта сплачувати аліменти на їх користь. Окрім того, в зазначений ним періодне подавалася заява до суду про встановлення факту проживання дітей збатьком. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2015року провизначення місця проживання дітей з матір`ю не оскаржено в судовомупорядку. Зміни місця проживання дітей за рішенням суду не відбулося, томуобов`язок сплачувати аліменти на обох дітей у батька не припинився. Узв`язку з чим, і не має підстав для звільнення позивача від обов`язкуутримання (аліментів) обох дітей до їх повноліття.На час розгляд апеляційної скарги судових рішень про визначення місцяпроживання дітей з батьком ОСОБА_1 немає. В судовому порядкувизначено місце проживання обох дітей разом з матір`ю ОСОБА_3 Посилалася на те, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та веденням вУкраїні воєнного стану в березні 2022року вона була вимушена рятувати своєжиття, життя своєї дитини ОСОБА_10 та тимчасово виїхала разом з нею закордон(до ОСОБА_11 ), де отримали прихисток.Після тимчасового виїзду закордон вона розшукала сина. В телефоннійрозмові з сином дізналась, що син разом з бабою у березні 2022року виїхали до Польщі. Він постійно просив забрати його до себе та до сестри в ОСОБА_11 . Тому, вона була вимушена приїхати до Польщі та забрати його до себе. Вона звернуласядо школи в Польщі, в яку ходив ОСОБА_9 , повідомила керівництву школи і класного керівника про бажання забрати дитину з собою у Бельгію, та бажання самоїдитини поїхати разом з нею. Керівництву школи в Польщі було наданорішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2015року, в якомувизначено місця проживання дітей разом з матір`ю. На теперішній час дочка і син проживають разом з нею у Бельгії, де отримали тимчасовий захист у 2022 році. Діти навчаються в он-лайн школі в Україні та школі в Бельгії. Вважала, що виїзд у березні 2022року сина закордон та перебування позивача на військовій службі з 02 квітня 2022року не можуть служити підтвердженням факту проживання сина разом із позивачем до 14 червня 2022 року. Надані позивачем довідки підтверджують тільки факт навчання дітей у відповідний період у школі. Вказала, що у період з 2019 року по 2020рік, діти проживали разом з матір`ю. Щодо придбання ліків вказала, що доказів того, що діти в цейперіод часу хворіли та потребували у придбанні саме цих ліків позивачем до суду ненадано. Крім того, належних доказів, підтверджуючих особливих обставин длянеобхідності придбати ці ліки та понесення витрат позивачем придбання саме ліківдля дітей, зокрема, що вони були рекомендовані лікарським призначенням саме длядітей, або когось з одного з дитини позивачем до суду не надано. Більшість з цих препаратів не призначаються для лікування дітей.Доказів того, що саме вона просила придбати ліки дітям в рахунокаліментів позивач до суду не надав. Посилалася на те, що ОСОБА_1 аліменти на дітей сплачував не регулярно, іноді накартку Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», іноді через поштові переказі Акціонерного товариства «Укрпошта». У період з 2020 року по 2023 рік доказів сплати аліментів на дітей ОСОБА_1 . державному виконавцю не надавав, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 наявний борг по аліментам.Починаючи з березня 2022 року ОСОБА_3 тимчасово виїхала закордон, томупочинаючи з березня 2022 року по вересень 2023 рокуне отримувалажодного поштового переказу по аліментам (всі грошові кошти по переказам) були повернуті відправнику ОСОБА_1 .Станом на 01 вересня 2023року, відповідно до розрахунку заборгованості по виплаті аліментів за ОСОБА_1 рахувалась заборгованість у розмірі115 835,30 грн.

07 травня 2024 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, а 14 травня 2024 року подав додаткові заперечення, в яких виклав доводи позовної заяви та апеляційної скарги.

14 травня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_3 подала до суду апеляційної інстанції заперечення на приєднання додаткових доказів на заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в якій виклала доводи відзиву та зазначила, що,отримуючи заробітну платню в середньому 1 000, 00 2 000, 00 грн на місяць ОСОБА_1 не міг самотужки забезпечити обох дітей всімнеобхідним із вище перерахованого ним у запереченнях на відзив та щеокремо сплачувати їй аліменти у розмирі 1 000,00 грн на місяць.

В суді апеляційної інстанції представниця ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила в її задоволенні відмовити. Підтримала доводи відзиву на апеляційну скаргу від 30 квітня 2024 року та 14 травня 2024 року.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підстав для звільнення від сплати аліментів за відповідний період ОСОБА_1 не навів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 07 грудня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2015 року по справі № 638/9902/15-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано та визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_3 (а.с.94).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2015 року у справі № 638/9903/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1000,00 грн щомісячно, починаючи з 01 листопад 2015 року на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення дітьми повноліття; допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць (а.с.95).

10 січня 2020 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Березньовим А.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 60949792 з виконання виконавчого листа № 638/9903/15-ц, виданого 15 лютого 2018 року Дзержинським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1000,00 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття (а.с.97).

Як вбачається з до довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів, виданої державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Березньовим А.С. станом на 07 вересня 2023 року наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 4 місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та складає 82 739,50 грн (а.с.101-103).

07 вересня 2023 року державним виконавцем Березньовим А.С. на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників (а.с.104).

Як вбачається з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) Міністерства оборони України № 77 від 02 квітня 2022 року солдата ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначено на посаду водія 2 автомобільного відділення автомобільного взводу автомобільної роти Військової частини НОМЕР_1 , ВОС-790057А, з 02 квітня 2022 року зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та визнано таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом у розмірі 2820,00грн на місяць по 5 тарифному розряду, штатно-посадова категорія «солдат».Встановлено надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 65% від посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням та надбавкою за вислугу років, встановлено премію за старанність, розумну ініціативу, сумлінне виконання службових обов`язків та за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 277% від посадового окладу (а.с.10).

За інформацією про виконавче провадження 60949792 боржник отримує заробітну плату у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , постанова направлена на виконання до підприємства (а.с.105-107).

Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.76).

З довідки № 163 від 13 листопада 2023 року вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01 вересня 2020 року навчався очно (відвідуючи школу) в Харківському ліцеї № 149 Харківської міської ради Харківської області. У 2023 році ліцей перейменовано у Комунальний заклад «Харківський ліцей № 149 Харківської міської ради». ОСОБА_7 у 2023/2024 навчальних роках навчається он-лайн в 4-Б класі (а.с.123).

З довідки № 164 від 13 листопада 2023 року вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 вересня 2016 року по 09 червня 2020 року дійсно навчалася очно (відвідуючи школу) в Харківському ліцеї № 149 Харківської міської ради Харківської області. У 2023 році ліцей перейменовано у Комунальний заклад «Харківський ліцей № 149 Харківської міської ради» (а.с.121).

З копії постанови Районного суду Щецин-Центр в Щецині від 05 травня 2022 року вбачається, що ОСОБА_12 призначено тимчасовим опікуном для ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14-15).

Як вбачається з матеріалів справи з 16 березня 2022 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , а з 22 червня 2022 року ОСОБА_7 перебувають під тимчасовим захистом у Бельгії (а.с.149-154).

Також матеріали справи містять копії квитанцій про поповнення картки/рахунку ОСОБА_3 у період з грудня 2015 року по вересень 2018 року на загальну суму 33 678,66 грн (а.с.24-28); копії фіскальних чеків на придбання ліків (а.с.29-41); копії фіскальних чеків про поштовий переказ ОСОБА_3 аліментів (а.с.42-70,72-74); копія квитанції від 11 червня 2022 року про переведення з картки ОСОБА_1 на картку ОСОБА_3 7000,00 грн, призначення аліменти (а.с.71).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до статті 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилався на обставину, яка має істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, оскільки з моменту стягнення аліментів дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і до лютого 2020 року, а син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 14 червня 2022 року, повністю знаходилися на його утриманні, вони проживали разом, а ОСОБА_3 участі у вихованні дітей не приймала.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2015 року по справі № 638/9902/15-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано та визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_3 .

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та їхні діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 .

Після розірвання шлюбу сторони залишились проживати за вказаною адресою до лютого 2020 року, що також не заперечується сторонами.

З дня постановлення рішення про стягнення аліментів ОСОБА_3 виконавчий лист до виконання не пред`являла.Виконавче провадження про стягнення з позивача аліментів на утримання дітей відкрито лише 10 січня 2020 року.

Судом встановлено, що позивач не надав достатніх, допустимих та достовірних доказів на підтвердження тієї обставини, що у період з 30 жовтня 2015 року по лютий 2020 року дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали тільки з ним та перебували лише на його утриманні.

Колегія суддів зазначає, що проживання платника аліментів і їх отримувача разом протягом періоду з 2015 року до лютого 2020 року, не є підставою для звільнення від аліментного зобов`язання перед неповнолітніми дітьми, оскільки стягувач аліментів, з ким проживають діти, має бути впевнена у стабільності матеріального утримання дітей, що захищається судовим рішенням.

Саме такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 545/96/20 (провадження № 61-4296св21).

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач не довів необхідних умов для застосування частини другої статті 197 СК України (тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення), а тому дійшов правильного висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами за вказаний період.

Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 посилався на те, що з лютого 2020 року ОСОБА_3 проживає за іншою адресою разом з дочкою, а син залишився проживати з ним, що також не заперечується і ОСОБА_3 .

Також матеріали справи свідчать та сторонами не спростовано, що з 22 червня 2022 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом та перебуває на утриманні його матері ОСОБА_3 у Бельгії.

Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина.

Наведені факти залишились поза оцінкою суду при вирішені вимог про звільнення позивача від заборгованості по сплаті аліментів стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з лютого 2020 року по 14 червня 2022 року.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

Оскільки встановлені судами обставини щодо проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з лютого 2020 року по 14 червня 2022 року, з батьком і є тими обставинами, які мають істотне значення для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення з частковим задоволенням позовних вимог, а саме звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2015 року у справі № 638/9903/15-ц на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з лютого 2020 року по 14 червня 2022 року.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про зарахування в рахунок сплати аліментів суму в розмірі 89 411,76 грн, сплачену на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 30 жовтня 2015 року по 01 березень 2020 року та суму в розмірі 20 150,00 грн, сплачену на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01 березня 2020 року по 14 червень 2022 року зарахувати в рахунок сплати аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 березня 2020 року та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01 липня 2022 року, колегія суддів зазначає наступне.

У частинах третій, четвертій та восьмій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

У статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду з даною вимогою ОСОБА_1 вважає, що станом на 01 лютого 2023 року він сплатив аліментів на загальну суму 143 461,81 грн.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи 29 січня 2020 року ОСОБА_1 подав до виконавчої служби заяву, в якій просив врахувати оплату аліментів у період з грудня 2015 року по вересень 2018 року на загальну суму 33 678,66 грн та за період з червня по липень 2019 року на загальну суму 7000,00 грн, а всього 40 678,66 грн.Розраховуючи розмір заборгованості по аліментам станом на 01 вересня 2023 року державним виконавцем враховано фактичну суму сплачених аліментів в розмірі 93 578,00 грн, у зв`язку з чим загальна сума заборгованості по аліментам склала 82 739,50 грн.

В свою чергу матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до державного виконавця з вимогою щодо здійснення перерахунку заборгованості та надавав державному виконавцювідповідні докази сплати аліментів на суму 143 461,81 грн, а державним виконавцем не було їх враховано під час здійснення розрахунку (перерахунку) заборгованості.

Виходячи з того, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а враховуючи не подання таких доказів виконавцю колегія суддів вважає, що підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині немає.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору, необхідно компенсувати ОСОБА_1 805,20 грн судового збору за подання апеляційної скарги за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381, 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 березня 2024 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та зарахування суми сплачених аліментів в рахунок сплати аліментів задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2015 року у справі № 638/9903/15-ц на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з лютого 2020 року по 14 червня 2022 року.

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та зарахування суми сплачених аліментів в рахунок сплати аліментів відмовити.

Компенсувати ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 805,20 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю. М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 31 липня 2024 року.