ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 лютого 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/5529/23

Головуючий у першій інстанції Олійник В. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/355/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство "Таскомбанк",

відповідач: ОСОБА_1 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Таскомбанк" на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 грудня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства "Таскомбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

У С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі по тексту АТ «Таскомбанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 03 квітня 2020 року у розмірі 94 764,58 грн та понесених судових витрат.

Позовні вимоги банк обґрунтовував тим, що 03 квітня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі по тексту ТОВ «ФК «ЦФР», ФК) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , відповідно до п. 2.2. якого цей договір, паспорт кредиту № 4642744 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», складають єдиний договір. За умовами паспорту № 4642744 та кредитного договору № сума кредиту становить 61 000 грн, строк користування 36 місяців, річні проценти 0,01% від суми боргу за договором, щомісячні проценти 3,99 % від суми кредиту, при наданні кредиту 4,00 % від суми кредиту.

Зазначав, що кредит отримано відповідачем шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений у паспорті кредиту, отже кредитодавець, свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі.

Указував, що 07 жовтня 2016 року права вимоги за даним кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-1-2016, відповідно до умов якого та витягу з реєстру прав вимоги до договору позивач є новим кредитором боржника ОСОБА_1 . Факт передачі права вимоги за вказаним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі, підтверджується реєстром прав вимоги до договору про відступлення права вимоги, випискою та розрахунком заборгованості, розмір якої станом на 18 серпня 2023 року становить 94 764,58 грн, яка складається з наступного:

42 362,90 грн заборгованість по тілу кредиту;

05,70 грн заборгованість по річним процентам;

52 395,98 грн - заборгованість по щомісячним процентам.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 грудня 2023 року в задоволенні позову АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі АТ «Таскомбанк» просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що сторони відповідно до п. 2.2 договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-1-2016 від 07 жовтня 2016 року погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог із зазначенням ціни Договору та розміру заборгованостей позичальників.

Заявник звертає увагу, що про правомірне відступлення прав вимог за кредитним договором свідчить розрахунок заборгованості та виписки про рух коштів, з яких видно, що ОСОБА_1 певний період часу виконувала свої боргові зобов`язання, сплачуючи на рахунок АТ «Таскомбанк» кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № від 03.04.2020.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову АТ «Таскомбанк» суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір із відповідачкою ОСОБА_1 від 03 квітня 2020 року станом на момент укладення 07 жовтня 2016 року договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 не був укладений, у зв`язку з чим відступлення неіснуючих станом на 07 жовтня 2016 року прав вимоги та майнових прав ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» за кредитним договором від 03 квітня 2020 року на користь ПАТ «Таскомбанк» суперечить ст.514 ЦК України, тобто права кредитора за кредитним договором від 03 квітня 2020 року не перейшли до ПАТ «Таскомбанк», у зв`язку з чим позивач АТ «Таскомбанк» не набуло прав кредитора по відношенню до ОСОБА_1 .

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що 07 жовтня 2016 року між ПАТ "Таскомбанк" та ТОВ "ФК «ЦФР" укладений договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, згідно п.2.1. якого первісний кредитор ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" передає (відступає) новому кредитору ПАТ "Таскомбанк" свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (а.с. 15-22).

03 квітня 2020 року ОСОБА_1 підписала заяву-анкету на отримання кредиту від ТОВ "ФК «ЦФР" (а.с. 9).

Цієї ж дати, 03 квітня 2020 року, між ТОВ "ФК «ЦФР" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , згідно якого кредит надається у сумі 61 000 грн кредиту, строком на 36 місяців. У п. 2.1 кредитного договору зазначено, що всі інші умови кредитного договору викладені в паспорті кредиту та Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ "ФК «ЦФР" редакція від 17 січня 2020 року, які розміщені на сайті ТОВ "ФК «ЦФР" www/kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення цього договору та до яких позичальник приєднується підписавши цей договір. Згідно п. 2.2 кредитного договору цей договір, Паспорт кредиту № 4642744 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 17.01.2020 складають єдиний кредитний договір (а.с. 6, 9).

Також 03 квітня 2020 року ОСОБА_1 підписала Паспорт кредиту від ТОВ «ФК ЦФР» № 4642744, де у п. 3 міститься інформація про дані кредитного посередника ПАТ «Таскомбанк» (а.с. 7-8).

03 квітня 2020 року складено повідомлення про відступлення прав вимог на ім`я ОСОБА_1 в якому зазначено про те, що права вимоги за кредитним договором № від 03 квітня 2020 року, що укладений між нею та ТОВ "ФК «ЦФР", на підставі Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року будуть відступлені АТ "Таскомбанк" (а.с. 26).

На підтвердження передачі прав вимоги за вищевказаним кредитним договором позивачем додано витяг з реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 (а.с. 22).

Відповідно до розрахунку заборгованості по вищевказаному кредитному договору станом на 18.08.2023 заборгованість становить 94 764,58 грн (а.с. 31-32).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.

Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №761/33403/17 (провадження № 61-12551св20).

Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21).

З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

У розрізі викладеного, враховуючи сталу практику Верховного Суду, яка регулює правовідносини із відступлення права вимоги (цесії) вбачається, що саме на первісного кредитора покладено обов`язок представити новому кредитору всі документі, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Враховуючи викладене, відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Установивши, що кредитний договір із відповідачкою ОСОБА_1 від 03 квітня 2020 року станом на момент укладення 07 жовтня 2016 року договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 не був укладений, у зв`язку з чим відступлення неіснуючих станом на 07 жовтня 2016 року прав вимоги та майнових прав ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» за кредитним договором від 03 квітня 2020 року на користь ПАТ «Таскомбанк» суперечить ст. 514 ЦК України, районний суд дійшов правильного висновку, що права кредитора за кредитним договором від 03 квітня 2020 року не перейшли до ПАТ «Таскомбанк», у зв`язку з чим позивач АТ «Таскомбанк» не набуло прав кредитора по відношенню до ОСОБА_1 , та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Твердження заявника про те, що про правомірне відступлення прав вимог за кредитним договором свідчить розрахунок заборгованості та виписка про рух коштів, з яких видно, що ОСОБА_1 певний період часу виконувала свої боргові зобов`язання, сплачуючи на рахунок АТ «Таскомбанк» кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № від 03 квітня 2020 року, не заслуговує на увагу, оскільки кредитором у справі виступає ТОВ «ФК «ЦФР», а ПАТ «Таскомбанк» є кредитним посередником, про що зазначено у Паспорті кредиту від ТОВ «ФК ЦФР» № 4642744.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ «Таскомбанк» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 грудня 2023 року без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко