Справа № 456/1318/24
Провадження № 2/456/660/2024
РІШЕННЯ

іменем України

26 липня 2024 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря судового засідання Сімонової-Мацигін А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 456/1654/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, -

встановив:

Стислий виклад позицій сторін та інших учасників справи.

Позивачка ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, відповідачами у якому є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

Позов обґрунтовано тим, що Після смерті батька позивачка прийняла частину спадщини, а саме земельну ділянку площею 0.25га, кадастровий номер :02:004:0011 для будівництва i обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташована у АДРЕСА_1 приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Мокрицька Н.В. видала на моє ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.02.2024р. серія НСР 721674. Однак, до спадкового майна відноситься ще житловий будинок А-1 житлової площі 79.9кв.м., загальної площі 100.0кв.м. з належними до нього господарськими будівлями та спорудами розташований у АДРЕСА_1 . Оскільки право власності на житловий будинок разом з належними до нього господарськими будівлями та спорудами зареєстровано ще за колгоспним двором, нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відтак, позивачка змушена звертатися до суду.

Відповідачка ОСОБА_2 своїм правом не подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Проте, у своїй заяві про розгляд справи по суті за її відсутності остання зазначила, що проти задоволення вищевказаних позовних вимог не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 своїм правом не подання відзиву на позовну заяву не скористався. Проте, у своїй заяві про розгляд справи по суті за його відсутності останній зазначив, що проти задоволення вищевказаних позовних вимог не заперечує.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом вжито заходів для визначення зареєстрованого місце проживання (перебування) фізичних осіб відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ..

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Шрамка Р.Т. від 12.03.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 02.05.2024 року о 15:00 год..

Ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, судове засідання, призначене на 02.05.2024 року, було відкладено до 26.07.2024 року о 09:30 год., у зв`язку з неявкою у судове засідання відповідачів.

Розгляд справи по суті відбувся 26.07.2024 року без участі сторін, оскільки судом були задоволені заяви сторін про розгляд даної справи за їх відсутності та, враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, суд вважав за доцільне та можливе здійснювати судовий розгляд даної справи на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами.

Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку.

Фактичні обставини справи із оцінкою відповідних доказів.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 є рідною сестрою позивачки ОСОБА_1 , а відповідач ОСОБА_3 для позивачки є рідним братом.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 , виданим 14.06.2023 року.

При цьому, мати сторін ОСОБА_5 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 27.09.1918 року, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Раніше, а саме 02.05.2006 року, згідно свідоцтва про померла серії НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 , яка для сторін у справі була бабусею по маминій лінії.

Відтак, померлі родичі заповіту за життя не складали. Після смерті бабуся, мати сторін у справі успадкувала належне їй спадкове майно, а після смерті матері батько сторін, оскільки всі були зареєстровані та проживали разом на час смерті, на підтвердження чого у матеріалах справи містяться відповідні довідки про це.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.02.2024 року, виданого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Мокрицькою Н.В., позивачка прийняла у спадщину земельну ділянку площею 0.25га, кадастровий номер :02:004:0011 для будівництва i обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташована у АДРЕСА_1 .

Однак, до спадкового майна відноситься ще житловий будинок А-1 житлової площі 79.9кв.м., загальної площі 100.0кв.м. з належними до нього господарськими будівлями та спорудами сарай В, сарай Г, літня кухня Ж, сарай И, кладова Ї, убиральня Л, сарай М, гараж Н, ворота №1, огорожа №3, огорожа №4, хвіртка №5, хвіртка №б, огорожа №7, ворота №8, вимощення 1, розташований у АДРЕСА_1 .

Згідно даних технічного архіву Стрийського МБТІ право власності на цей будинок зареєстровано за колгоспним двором, головою якого є бабця ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок виданого 05.12.1988р. виконкомом Стрийської районної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Стрийської районної ради народних депутатів № 292 від 01.12.1988р. та зареєстровано в реєстровій книзі №1 за реєстровим номером №32.

Так, станом на час ліквідації поняття колгоспний двір, його членами були 6 осіб (бабця, батьки сторін та сторони). Отже, кожному з них мало б належати по 1/6 частині майна колишнього колгоспного двору.

Норми та джерела права, а також роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, мотиви їх застосування.

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене право на суд разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (рішення Європейського Суду з прав людини від 21.02.1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства»).

За загальним правилом, наведеним у ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Так, з введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Статтями 120-126 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору.

Колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалась положеннями ст.ст. 120-127 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року визначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени колгоспного двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена колгоспного двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів.

Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» в редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин, правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Висновок суду.

За встановлених у судовому засіданні обставин справи та перевірки доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що відсутність правовстановлюючих документів на колгоспний двір чинить перешкоди для реалізації позивачкою своїх спадкових прав.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги факт, що відповідачі не претендують ні на свої частки в майні колишнього колгоспного двору, ні на належні їм частки в спадковому

майні після смерті батьків, а також не заперечують щодо вирішення справи у користь позивачки, суд приходить до висновку, що позовні ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами до задоволення.

Керуючись статтями 4-5, 10, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 133, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, - задовольнити

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на цілий житловий будинок А-1 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами: сарай В, сарай Г, літня кухня Ж, сарай И, кладова Ї, убиральня Л, сарай М, гараж Н, ворота №1, огорожа №3, огорожа №4, хвіртка №5, хвіртка № 6, огорожа №7, ворота №8, вимощення 1, розташований у АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя Р. Т. Шрамко