ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 листопада 2024 року

м. Харків

справа № 629/5780/23

провадження № 22-ц/818/3644/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Пилипчук Н.П.

суддів: Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 липня 2024 року, постановлене суддею Богдан М.В.,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на відшкодування понесених витрат на утримання майна 30942,75 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку, спільно купили житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 41,1 м2. ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 померла. На цей час, позивач є власником 1/2 частки вищезазначеного будинку, власником 1/2 частки вказаного будинку є відповідач по справі, ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер: 1355, виданим 05.07.2021 року приватним нотаріусом Руденко Т.В., Лозівського районного нотаріального округу Харківської області. Відповідач ніколи своєю частиною будинку не користувалась, в ньому не проживає та не зареєстрована, а увесь тягар по оплаті комунальних витрат за користування вказаним будинком та поточне обслуговування житла несе позивач, що підтверджується, зокрема, відповідними розрахунковими документами про оплату житлово - комунальних послуг та накладними на придбання матеріалів. Також, відповідач не приймаєте жодної участі в утриманні вказаного будинку, в тому числі і шляхом проведення його поточного ремонту, підтримання його у належному технічному стані тощо. За таких обставин, вважає, що інший співвласник будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 , зобов?язана відшкодувати йому частину витрат, які він поніс на утримання спільного майна та оплату спожитих житлово-комунальних послуг з 05 липня 2020 року, моменту смерті ОСОБА_4 та по цей час. Відповідно до платіжних квитанцій позивачем, за період з липня місяця 2020 року по липень місяць 2023 року включно, було сплачено 55 842,29 грн. за житлово-комунальні послуги та 6 043,21 грн. на поточне обслуговування житла за будинок за адресою: АДРЕСА_1 , разом 61 885, 50 грн. Інший співвласник, ОСОБА_2 , відповідно до своєї 1/2 частки у праві спільної часткової власності на будинок зобов?язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача 1/2 частини з оплачених позивачем житлово-комунальних послуг та витрат на поточне обслуговування житла, що становить 30 942,75 грн., а також просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 13000,00 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату комунальних послуг у розмірі 340,35 грн. у рахунок відшкодування витрат на утримання майна та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3500,00 грн., а всього 3840 (три тисячі вісімсот сорок) грн. 35 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3500,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн.

Зазначає, що відповідач ніколи своєю частиною будинку не користувалась, в ньому не проживає та не зареєстрована, а увесь тягар по оплаті комунальних витрат за користування вказаним будинком та поточне обслуговування житла несе ОСОБА_1 , що підтверджується, зокрема, відповідними розрахунковими документами про оплату житлово - комунальних послуг та накладними на придбання матеріалів. Звертає увагу на те, що відповідач не приймаєте жодної участі в утриманні вказаного будинку, в тому числі і шляхом проведення його поточного ремонту, підтримання його у належному технічному стані тощо. Отже, вважає, що інший співвласник будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 , зобов`язана відшкодувати частину витрат, які поніс ОСОБА_1 на утримання спільного майна та оплату спожитих житлово-комунальних послуг з 05 липня 2020 року, моменту смерті ОСОБА_4 та на час подання позовної заяви. Зазначає, що ОСОБА_2 є власником 1/2 частини вказаного житлового будинку, частка в будинку не виділена в натурі, на не одноразові пропозиції від позивача, ОСОБА_1 щодо визначення подальшого спільного користування будинком та прибудинковими спорудами ОСОБА_2 зрозумілої відповіді не надала, від утримання будинку в належному технічному, санітарному стані ухиляється, від укладання договорів на постачання газу, електроенергії, утримання прибудинкової території, вивозу побутових відходів та т.і. - ухиляється. Вказує, що витрати на утримання будинку та прибудинкової території та витрати на опалення житла є об`єктивно необхідними для належного функціонування спільного майна та збереження його експлуатаційних якостей, які відповідно до ст. 360 ЦК України визначаються як витрати на управління, утримання і збереження спільного майна та покладаються на співвласника відповідно до його частки у праві спільної часткової власності. Що стосується розподілу судових витрат зазначає, що у відзиві на позовну заяву про відшкодування витрат на утримання майна представника Відповідача по справі адвоката Макарової Ірини Олексіївни від 25.11.2023 р. відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, що унеможливлює подання Відповідачем Клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Представник відповідача надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що Відповідач є власником 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд, та 1/2 частки на земельну ділянку площею 0,0392га, кадастровий номер 63000000:14:034:0118, 1/2 частки на земельну ділянку 63000000:14:034:0119, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що протягом трьох років після смерті матері Відповідача Апелянт не допускав відповідача у його житлове приміщення та прибудинкову територію: у серпні 2020 року змінив замки на хвіртці подвір`я та на вхідних дверях будинку без узгодження з відповідачем. Недопуск Відповідача у його власне житлове приміщення та прибудинкову територію підтверджується Протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення. Наголошує, що відповідач втратив можливість вільного доступу на прибудинкову територію і до житлових приміщень - спільної нерухомості з позивачем, не мав і не має можливості до цього часу користуватися своїм майном належним чином, в тому числі, користуватися комунальними послугами та приймати участь в утриманні будинку. Вказує, що Апелянт надав до суду докази платіжних документів (чеки, замовлення), згідно яких він вважає були куплені відповідні матеріали для обслуговування житла за адресою: АДРЕСА_1 . Вищезазначені документи, на погляд Відповідача, мають сумнівний характер, та не можуть виступати належним та допустимим доказом в розумінні ЦПК України. Щодо втрат на надання комунальних послуг, вказує, що Апелянт не тільки одноособово користується усім домоволодінням, але й проживає разом з іншою особою, а тому він повинен нести витрати на сплату комунальних послуг і ремонт цього майна. Відповідач в спірному домоволодінні не проживає і не користується послугами з газопостачання, розподілу/доставки газу, водовідведення та водопостачання, постачання електричної енергії, вивозу ТПВ. Відповідач також вважає законним та обґрунтованим рішення першої інстанції в частині розподілу судових витрат між сторонами по справі.

Також відповідач надала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, та зазначила ті ж самі підстави незгоди з апеляційною скарго, що і її представник.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним відмовити у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з серпня 2020 року ОСОБА_2 у житловому будинку не мешкає та, відповідно, не користується послугами з газопостачання, постачання електричної енергії. Тому, суд не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_2 витрат, понесених ОСОБА_1 на оплату цих комунальних послуг. Між тим, оскільки послугами, вартість яких залежить не від кількості осіб, які ними користуються, а від площі будинку з надвірними будівлями, є послуги з утримання будинку і прибудинкової території, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 частину коштів, сплачених ОСОБА_1 лише за ці послуги. Також ОСОБА_1 не довів необхідності у здійсненні ремонту, тобто ремонт було здійснено ним самостійно для покращення його житлових умов, проведено ремонтні роботи. Тобто ці дії неможливо розцінити як витрати на управління, утримання чи збереження майна, а тому вважає за необхідне відмовити у цій частині вимог. Крім того, надані позивачем копії товарних чеків оформлені неналежним чином, на чеках відсутні відомості щодо продавця, який видав чек, є лише підпис без прізвища чи печатки.

Стосовно судових витрат, враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову та значення справи для сторони, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 3500 грн. та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , 12 березня 2002 року, згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку, спільно придбали житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 41,1 м2.

ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (Серія НОМЕР_1 ).

На цей час, ОСОБА_1 є власником 1/2 частки вищезазначеного будинку, а власником 1/2 частки вказаного будинку є відповідач по справі, ОСОБА_2 , після смерті матері ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер: 1355, виданим 05.07.2021 року приватним нотаріусом Руденко Т.В., Лозівського районного нотаріального округу Харківської області.

Відповідач ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що відповідач ОСОБА_2 ніколи своєю частиною будинку не користувалась, в ньому не проживає та не зареєстрована.

На підтвердження оплати комунальних послуг ОСОБА_1 надано копії квитанцій зі сплати житлово-комунальних послуг, а саме: зі сплати послуг газопостачання, електропостачання та вивезення побутових відходів на суму 55842,29 грн.

Також ОСОБА_1 надано копії товарних чеків за 2023 рік щодо придбання будівельних матеріалів (том 1 а.с. 143-152).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із 360 цього Кодексу співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати за надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно із ст. 5 цього Закону до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Порядок оплати житлово-комунальних послуг визначений ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно із якою споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно із ч.1 ст.526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 4 ст. 544 цього Кодексу, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна.

Згідно із ст.1 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» утримання будинків і прибудинкових територій полягає у забезпеченні експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до постанов Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 725/3790/16-ц, від 15 квітня 2021 року у справі № 638/5001/17, витрати на утримання будинку та прибудинкової території, витрати, пов`язані із вивозом твердих побутових відходів та витрати на опалення житла є об`єктивно необхідними для належного функціонування спільного майна та збереження його експлуатаційних якостей, які відповідно до ст.360ЦК України визначаються як витрати на управління, утримання і збереження спільного майна та покладаються на співвласника відповідно до його частки у праві спільної часткової власності. При цьому утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в ній. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності.

На підставі аналізу наявних доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідач, як співвласник житлових приміщень, зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання зазначеного майна.

Сторонами визнано, що відповідач ОСОБА_2 ніколи своєю частиною будинку не користувалась, в ньому не проживає та не зареєстрована.

Відповідач ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивачем надано суду докази того, що за період з липня 2020 року по червень 2023 року ним понесено витрати на оплату комунальних послуг: водопостачання, електропостачання, послуги з управління будинком та вивіз твердих побутових відходів, газопостачання, загальний розмір яких становить 57 166,50 грн.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених ним витрат на оплату житлово-комунальної послуги з водопостачання, електропостачання, газопостачання, оскільки відповідач у вказаному житлі у спірний період не проживала та фактично такими послугами не користувалася, а тому у неї відсутній обов`язок з оплати цих комунальної послуг.

Згідно рахунків та квитанцій на оплату комунальних послуг за вказаний період з липня 2020 року по липень 2023 року за послуги з утримання будинку і прибудинкової території ним сплачено суму коштів у розмірі 680,70 грн.

На підставі встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача, як співвласника житла, 1/2 витрат щодо утримання майна, за утримання будинку та прибудинкової території 340,35 грн.- витрат, пов`язаних із вивозом твердих побутових відходів.

Стосовно вимоги ОСОБА_1 про те, що він здійснив поточне обслуговування житла, а саме будинку, колегія судді також вважає вірним висновок суду першої інстанції, оскільки надані позивачем копії товарних чеків оформлені неналежним чином, у квитанціях не зазначено платника коштів, а у видатковій накладній отримувача будівельних матеріалів.

Стосовно доводів апеляційної скарги представника позивача про те, що у відзиві на позовну заяву про відшкодування витрат на утримання майна представника Відповідача по справі адвоката Макарової Ірини Олексіївни від 25.11.2023 р. відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, що унеможливлює подання Відповідачем Клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

В порядку визначеному п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Положеннями ст.134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно із частиною другою статті 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Наведена норма процесуального закону надає суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору. (Постанова ВП ВС від 12.11.2019 року у справі № 904/4494/18)

Аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. (Постанова ВС від 08.04.2021 року у справі № 161/20630/18)

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст.137 ЦПК України).

В силу ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами подані клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу до ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.

Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування розміру понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 13000 грн. позивачем надано копії наступних документів: Договір № 11 про надання правової допомоги від 09.03.2023 року, укладений між адвокатом Красноперовим С.Г. та Ушаковим В.І.; Додаткова угода № 1 до Договору № 11 про надання правової допомоги; Детальний опис наданих послуг до Договору № 11 про надання правової допомоги від 09.03.2023 року; рахунок-фактура від 05.09.2023 року; платіжну інструкцію № 0.0..1 від 06.09.2023 року, згідно якої встановлено, що ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 13000 грн., за надання правової допомоги згідно договору № 11 від 09.03.2023 про надання правової допомоги.

В обґрунтування розміру понесених відповідачем витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: Договір про надання правової допомоги від 01.11.2023 року, укладений між адвокатом Макаровою І.О. та ОСОБА_2 ; детальний опис наданих послуг за Договором про надання правничої допомоги від 01.11.2023 року; акт приймання-передачі наданих послуг за Договором про надання правничої допомоги від 01.11.2023 року; платіжну інструкцію № Р24АD6332 від 20.02.2043 року, згідно якої встановлено, що ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 6030,15 грн., за надання правової допомоги.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наведений підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу є сталим та неодноразово викладався у постановах Верховного Суду, зокрема від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19, від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Також у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Отже, з урахуванням наведеного, враховуючи характер виконаної адвокатами роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат та їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію значимості таких дій у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрнутованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 3500 грн. та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина