Справа № 214/4899/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 жовтня 2024 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді - Чернової Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Нестеренко К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №214/4899/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління активами», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фелдеші Анастасія Миколаївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

30.05.2024 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №242613, вчинений 27.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі виконавчого напису №242613 від 27.06.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фелдеші А.М. 21.02.2024 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою було вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами» заборгованість в розмірі 25 335, 00 грн. Звертає увагу суду на те, що між нею та ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» не було укладено та підписано жодного договору, виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчувався. Крім того зазначає, що у порушення вимог чинного законодавства нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином в безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом та безспірності характеру правовідносин сторін. Посилаючись на численні норми ЦК України, ЗУ «Про нотаріат», усталену судову практику щодо розгляду справ цієї категорії просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 10.06.2024 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову: зупинено стягнення за виконавчим написом №242613 від 27.06.2021 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління активами» заборгованості в розмірі 25 335, 00 грн. в рамках виконавчого провадження ВП №74232342, відкритого 21 лютого 2024 року державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фелдеші Анастасією Миколаївною до ухвалення рішення по цивільній справі №214/4899/24.

Ухвалою суду від 10.06.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.37-38).

21.10.2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді шляхом призначення процедури медіації (а.с.53-54). Зважаючи на заперечення з боку сторони позивача на призначення цієї процедури, ухвалою суду від 30.10.2024 року відмовлено у призначенні процедури врегулювання спору за участю судді.

23.10.2024 року представник відповідача через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» направила до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. В обґрунтування клопотання зазначила, що справа про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не є складною та відноситься до категорії малозначних, і доводи, наведені в позовній заяві ґрунтуються на загальновідомих висновках, які зазначені в постановах Верховного суду, і практику за категорією таких справ слід вважати усталеною, а тому гонорар адвоката в розмірі 10 000 грн. не відповідає критеріям співмірності, у зв`язку з цим просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами з 10 000 грн. до 3000, 00 грн.

Позивач та його представник правом на участь у судовому засіданні не скористалися, від останнього надійшла заява, в якій він просив справу розглянути за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує та ппросить задовольнити їх.

21.10.2024 року від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог в порядку ст. 206 ЦПК України.

Представник третої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фелдеші А.М. в судове засідання не з`явилася, правом на подання письмових пояснень не скористалася, про розгляд справи повідомлялася неодноразово у встановленому законом порядку.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Остапєнко Є.М. в судове засідання не з`явився, правом на подання письмових пояснень не скористався, про розгляд справи повідомлявся неодноразово у встановленому законом порядку.

Під час пошуку відомостей в Єдиному реєстрі нотаріусів щодо приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. судом встановлено, що наказом Міністерства юстиції України від 30.12.2021 № 4722/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 17.12.2021 № 4 на підставі підпунктів «е», «з» та «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону, у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом законодавства, а також грубим порушенням закону, яке завдало шкоди фізичним та юридичним особам, при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, набранням законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій та неодноразовим порушенням нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 30.11.2009 за № 7921 на ім`я ОСОБА_2 , анульовано. За інформацією, наданою Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) (далі міжрегіональне управління), відповідно до пункту 2 частини першої статті 30, статті 301 Закону на підставі вищезазначеного наказу Міністерства юстиції України наказом міжрегіонального управління від 31.12.2021 № 1920/6 діяльність приватного нотаріуса Остапенка Є.М. припинена з 31.12.2021 року.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи зупинення/поновлення провадження у справі не вживались.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що 27 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за заявою ТОВ «Фінансова компанія управління активами» вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №242613, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 25 335, 00 грн.

Зі змісту виконавчого напису слідує, що ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором №3965569 від 25 грудня 2020 року, укладеним з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , на підставі договору факторингу №2106 від 21 червня 2021 року, укладеного з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», як первісним кредитором. Нотаріус пропонує стягнути з ОСОБА_1 за період з 20.06.2021 року по 26.06.2021 року включно, суму заборгованості у розмірі: 7 500 грн. заборгованість за тілом кредиту; 17 810 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 25, 00 грн. плату за вчинення виконавчого напису. Загальна сума становить 25 335, 00 грн. (а.с.27).

Постановою державного виконавця Саксаганського відділу ДВС у м. Кривому Розі у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фелдеші А.М. від 21.02.2024 року відкрито виконавче провадження ВП №74232342 з примусового виконання виконавчого напису №242613 від 27 червня 2021 року, стягувачем визначено ТОВ «Фінансова компанія управління активами», боржником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 (а.с.14).

23.02.2024 року державним виконавцем Саксаганського відділу ДВС у м. Кривому Розі у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фелдеші А.М. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника щодо не виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Форвард Фінансів» заборгованості в розмірі 25 335, 00 грн. (а.с. 15-16).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними, адже позивач з ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» не укладала жодних нотаріально посвідчених договорів, за якими стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку. У порушення вимог чинного законодавства нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином в безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом та безспірності характеру правовідносин сторін.

Надаючи оцінку таким доводам позивача та обґрунтованості пред`явлених вимог, суд виходить з наступного.

За загальним правилом ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право. Проте, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, що є підставою нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат», п.п.1.1, 1.2 Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Положеннями ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.п.3.1 п.3 гл.16 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника вимога кредитора вважається безспірною. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів №622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами, відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у ст.88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені ст.88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням ст.87 цього Закону.

При прийнятті постанови від 22 лютого 2017 року, колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 Постанови Пленуму ВАС України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд, з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня 22 лютого 2017 року, отже і п.2 постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня.

У подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду.

З викладеного вбачається, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінет Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису стосувався лише нотаріально посвідчених договорів.

Відомості про нотаріальне посвідчення договору, за яким з ОСОБА_1 . стягнута заборгованість, в матеріалах справи відсутні.

Суд приймає до уваги доводи позивача з дотриманням принципу змагальності сторін в рамках цивільного судочинства, оскільки жодними доказами з боку відповідача вони не спростовані.

Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що на час вчинення виконавчого напису не було належним чином встановлено безспірності вимог відповідача до позивача, а отже виконавчий напис не може вважатися таким, що не потребує додаткового доказування, тому не підлягає примусовому виконанню.

З огляду на вищевикладені доводи та установлені обставини справи, визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням чинного нотаріального законодавства, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню, в якості ефективно застосованого способу захисту порушеного права позивача на недоторканність його грошових коштів.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.ст.141, 142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, звільненого від сплати судового збору за пред`явлення позову в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на визнання відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, тому вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України 50 відсотків судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп., а також стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 605 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Крім того, згідно ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. за розгляд судом позовної вимоги про стягнення аліментів, від сплати якого позивач звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

24 травня 2024 року між адвокатом Морозовим В.Ю. та ОСОБА_1 укладено договір про надання юридичних послуг (далі Договір) (а.с. 19-20).

Відповідно до Акту наданих послуг за Договором від 24 травня 2024 року адвокатом Морозовим В.Ю. надано наступні послуги: 1) консультація (1 година) 1 000, 00 грн.; 2) розробка позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (4 години) 5000, 00 грн.; 3) розробка заяви про зеабезпеченя позову (5 годин) 3 000, 00 грн.; 4) обробка документів та аналіз чинного законодавства України для подачі позовної заяви, транспортені витрати, витрати на канцтовари (6 годин) 1 000, 00 грн.; загальна сума 10 000, 00 грн. Загальна вартість наданих адвокатом послуг всього склала 12 000, 00 грн. (а.с. 24-25).

Відповідно до квитанції про сплату коштів від 24 тавня 2024 року позивач ОСОБА_1 відповідно до договору від 28.02.3034 року сплатила суму у розмірі 10 000 грн. (а.с. 26).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

З урахуванням вище викладеного, проаналізувавши наведений детальний опис наданих позивачу адвокатом Морозовим В.Ю. послуг, а також подані документи, враховуючи конкретні обставини справи, яка є справою незначної складності, справа розглядалася в спрощеному провадженні; вимоги, з якими позивач звернувся до суду; усталену практику з розгляду таких спорів про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню; вартість послуг адвоката у справі, визначених в розмірі 10 000 грн., розумності їхнього розміру, необхідність таких витрат для даної справи, кількості судових засідань, необхідних процесуальних дій сторони, часу витраченого адвокатом на надання правової допомоги, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача до 3000 грн., що відповідає критерію реальності наданих адвокатом послуг.

Застосовані судом заходи забезпечення позову відповідно до ухвали суду від 10 червня 2024 року в силу ч.7 ст.158 ЦПК України продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання рішенням законної сили, або ж можуть бути скасовані судом за вмотивованим клопотанням учасника справи раніше цього строку. При цьому суд зауважує, якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (ч.8 ст.158 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 158, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 277, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління активами», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фелдеші Анастасія Миколаївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №242613, вчинений 27 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у розмірі 25 335 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України 50 % судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 в розмірі 605 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову та 3 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Застосовані ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року заходи забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення, по виконавчому провадженню ВП №74232342 від 21 лютого 2024 року року на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича № 242613 від 27.06.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління активами» заборгованості в розмірі 25 335, 00 грн. продовжують діяти протягом 90 днів після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», , юридична адреса: Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха, буд. 9-а, офіс 203.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, адреса робочого місця: вул. Мала Житомирська, б. 6/5, м. Київ.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фелдеші Анастасія Миколаївна, , юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Віталія Матусевича, буд.41.

Рішення суду складено та підписано 30 жовтня 2024 року.

Суддя Н.В. Чернова