Провадження №: 2/752/5335/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 серпня 2024 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючої судді Митрофанової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за комплексним договором про надання банківських послуг

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (далі - позивач), адреса: 01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 32 до ОСОБА_1 (далі - відповідач), адреса: АДРЕСА_1 , в якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за комплексним договором про надання банківських послуг 8305-КР від 26 травня 2016 року у сумі 365 444,59 грн, яка складається із суми залишку простроченого кредиту 162 108,04 грн, суми прострочених відсотків 144 077,95 грн, суми прострочених комісій 59 258,60 грн.

В обгрунтування позову позивач послався на те, що 26 травня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» (далі - Банк) та ОСОБА_1 укладено Комплексний договір про надання банківських послуг № 8305-КР, відповідно до умов якого відповідачу відкрито поточний рахунок в гривні, випущено платіжну картку для здійснення розрахунків по цьому рахунку, а також здійснено кредитне обслуговування поточного рахунку клієнта шляхом встановлення ліміту кредитної лінії у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії без забезпечення з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів клієнта по рахунку.

За умовами укладеного договору, бажаною сумою відповідач вказав 7 000,00 грн, строк дії кредитного ліміту 12 місяців з дати встановлення кредитного ліміту з пролонгацією на кожні наступні 12 місяців, з базовою процентною ставкою 4% річних, сумою щомісячного обов`язкового погашення від заборгованості на кінець попереднього місяця 7% річних та комісією за користування кредитним лімітом 2% річних.

Банк, як зазначено у позовній заяві, свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, проте, відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ним належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 09 травня 2024 року за договором утворилась заборгованість у розмірі 365 444,59 грн, яка складається з залишку простроченого кредиту 162 108,04 грн, залишку прострочених відсотків 144 077,95 грн, залишку прострочених комісій 59 258,60 грн, що стало підставою для звернення до суду з цією позовною заявою.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення копії ухвали суду подати відзив на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України.

Копія позовної заяви з додатками до неї були направлені відповідачем на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача (штрих-код 174).

Копія ухвали суду від 10 червня 2024 року була направлена на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача: АДРЕСА_1 , рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням, який повернувся на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».

Так, відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Згідно частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням пункту 3, пункту 4 частини першої статті 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 травня 2016 року року між Публічним акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено Комплексний договір про надання банківських послуг № 8305-КР, відповідно умов якого відповідач просив Банк надати йому кредит у розмірі 7 000,00 грн, строком дії кредиту - 12 місяців з наступною автопролонгацією на кожні наступні 12 місяців, у випадку відсутності повідомлення від Банку про закінчення строку Кредиту, з процентною ставкою згідно з умовами Тарифів Банку.

Крім того, підписанням вказаного вище договору відповідач підтвердив укладення договору на визначених Банком умовах та отримав свій примірник договору, ознайомився з тарифами та умовами надання банківських послуг.

Як вбачається з наданої суду копії Графіку платежів/розрахунку сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, відповідачу було надано кредитні кошти на таких умовах: кредитна картка без пільгового періоду, дата надання кредиту: 26 травня 2016 року; сума кредиту - 7 000,00 грн; строк користування кредитом - 12 місяців; погашення кредиту - щомісячно; сума обов`язкового погашення, щомісяця, % від заборгованості на кінець попереднього місяця - 7%; погашення процентів: 4%, комісія за користування кредитом - 2%.

Матеріалами справи підтверджено, що 26 травня 2016 року ОСОБА_1 отримано картку Visa Classic Instant Issue № НОМЕР_1 терміном дії до 31 травня 2017 року, а з виписки по рахунку № НОМЕР_2 вбачається, що Банком перераховано на поточний рахунок відповідача суму кредитних коштів у розмірі 7 000,00 грн, а строк дії картки пролонговано відповідно до умов укладеного Комплексного договору.

Наведене в сукупності дозволяє суду дійти висновку, що Банком зобов`язання за укладеним з ОСОБА_1 кредитним договором № 28305 від 26 травня 2016 року виконані в повному обсязі шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача кредитних коштів у розмірі 7 000,00 грн.

Відповідно до наданої суду копії виписки по рахунку клієнта ОСОБА_1 , останнім взяті на себе зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості належним чином не виконувались, у зв`язку з чим утворилась заборгованість на загальну суму 365 444,69 грн, яка складається з:

- залишку простроченого кредиту - 162 108,04 грн;

- залишку прострочених відсотків - 144 077,95 грн;

- залишку прострочених комісій - 59 258,60 грн.

З метою досудового врегулювання спору, як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача було направлено досудову вимогу про повернення кредиту за вих № б/н від 08 квітня 2024 року, відповідно до якої позивач просив відповідача виконати зобов`язання за кредитним договором та погасити наявну заборгованість у сумі 344 690,50 грн, проте, як стверджує позивач та що вбачається з матеріалів справи, відповідачем у добровільному порядку наявна кредитна заборгованість не погашена, що стало підставою для звернення до суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

У частині першій статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частин першої - третьої статті 89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вже зазначалось судом, з матеріалів справи вбачається, що між Банком та відповідачем при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Крім того, відповідач отримав кредитні кошти шляхом перерахування їх на поточний рахунок відповідача згідно умов договору, що вбачається з виписки по рахунку.

Доказів на підтвердження того, що відповідач належним чином виконує грошові зобов`язання за кредитним договором, матеріали справи не містять.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 09 травня 2024 року заборгованість відповідача за договором становить 365 444,69 грн, яка складається з залишку простроченого кредиту - 162 108,04 грн; залишку прострочених відсотків - 144 077,95 грн; залишку прострочених комісій - 59 258,60 грн.

Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано розмір заборгованості за кредитним договором, який визначений позивачем на підставі первинних бухгалтерських документів.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обгрунтованість заялвених позовних вимог, відповідно, наявність правових підстав для їх задоволення в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, керуючись частиною першою статті 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого ним судового збору у розмірі 4 385,34 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 235, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» суму заборгованості за Комплексним договором про надання банківських послуг № 28305-КР від 26 травня 2016 року у розмірі 365 444,59 грн (триста шістдесят п`ять тисяч чотириста сорок чотири гривні 59 копійок).

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 4 385,34 грн (чотири тисячі триста вісімдесят п`ять гривень 34 копійки).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

1. Позивач - Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», адреса: 01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 32, ;

2. Відповідач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя А.О. Митрофанова