Справа № 127/1352/24
Провадження № 2/127/166/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2024 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю секретаря Шмигори О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю Служби у справах дітей та сім`ї Літинської селищної ради, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , за участю Служби у справах дітей та сім`ї Літинської селищної ради, про позбавлення батьківських прав, мотивуючи тим, що 29.08.2022 року рішенням Літинського районного суду Вінницької області між сторонами було розірвано шлюб. Від шлюбу позивач виховує дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на її утриманні та проживає з нею. Відповідач хоч і є батьком дитини, проте не бере участі у вихованні дитини, не провідує її, не цікавиться здоров`ям дитини, її успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дочку.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області було стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь дитини в розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, проте батько аліменти не сплачує, аргументуючи тим, що має проблеми та не має можливості допомагати своїй дочці. За період відвідування дитиною дошкільного закладу батько не приводив і не забирав дитину з садочка, на батьківські збори не приходив, не відвідував заклад на дитячі свята та ранки, не приймав участі у її житті в садочку. Також на прохання позивача надати згоду на прописку дитини, відповідач не знайшов часу. З 12.12.2023 року і по сьогодні батько не приїздив до дитини, не виявляв бажання спілкуватися та приймати участь у її житті. Тому, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом та просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також просила судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Додатково зазначили, що відповідач дитиною не цікавиться, одного разу (у 2022 році) позивач сама приїхала з дитиною до м. Вінниці, щоб він побачився з дитиною, про що містяться фотокартки в матеріалах справи. Дитина не бажає спілкуватися з батьком. Рішення суду про стягнення аліментів на примусове виконання позивач не подавала. Відповідач надсилає дитині плаття з секонд-хенду. У 2024 році батько не бачив дитину, а лише 3-4 рази спілкувався з нею по телефону.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та пояснила, що відповідач визнає, що під час шлюбу у них народилась донька ОСОБА_6 , після розірвання шлюбу, донька за усною згодою батьків, залишилась проживати з матір`ю, а місце проживання доньки не визначалось. З часу припинення спільного проживання з позивачем і до грудня 2022 року відповідач надавав позивачу готівкові кошти на утримання дитини, а також здійснював грошові перекази на картку позивача, в розмірі, який влаштовував останню. З січня 2023 року у ОСОБА_4 виникли тимчасові фінансові труднощі, однак спілкуватись та допомагати матеріально своїй дочці він не припинив. Відомості зазначені в довідці №23 є неправдивими, оскільки відповідач відвідував дитину в садочку та здійснював оплату за її перебування у садочку. Участі у батьківських зборах не приймав, оскільки не знав про них. З літа 2023 року відповідач неодноразово навідував дитину за місцем її проживання, проте позивач відмовилася у наданні можливості побачитись з донькою. Наразі позивач заблокувала відповідача в телефоні, тому він не може домовитись про зустріч з дитиною. Щодо висновку органу опіки та піклування, то він є недостатньо обґрунтованим, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїх обов`язків. Крім того, при його винесені не враховано заперечення батька про позбавлення його батьківських прав, не зазначено про присутність батька на засіданні. Додатково пояснили, що позивач не надала достатніх доказів необхідності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дитини, винної поведінки відповідача щодо участі у вихованні дитини, свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків та того, що поведінку відповідача в кращу сторону змінити неможливо. Таким чином позовні вимоги є безпідставними та суперечать інтересам дитини. Разом з тим, ОСОБА_4 категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, а ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. З приводу прописки дитини, то відповідач не заперечував, однак хоче аби позивач не чинила йому перешкоди у вихованні та побаченні з дитиною, проте вона відразу вирішила звернутися до суду з цим позовом. Враховуючи викладене вище, сторона відповідача просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Літинської селищної ради в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність. Також зазначила, що позов підтримує та просить задовольнити позовні вимоги.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, допитавши свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволеню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 29.08.2022 року у справі №137/571/22, яке набрало законної сили 07.10.2022 року, шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , зареєстрований 04.05.2018 року у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, було розірвано (а.с. 5).

Під час шлюбу у подружжя народилася дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживають з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про її народження та актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї (а.с. 4, 6). Вказані факти стороною відповідача визнаються.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 29.08.2022 року у справі №137/572/22 було стягнуто із ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_13 в розмірі заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно і до її повноліття, починаючи стягнення з 29.06.2022 року (а.с. 7-8). Доказів того, що у відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів, позивачем суду не надано.

Слід відзначити, що наразі позивач змінила своє прізвище з « ОСОБА_14 » на « ОСОБА_15 », в звязку з укладенням шлюбу 22.07.2023 року (а.с. 10).

Згідно з довідкою комунального закладу дошкільної освіти с. Городище Літинської селищної ради №23 від 11.12.2023 року ОСОБА_5 дійсно відвідувала дошкільний заклад з 19.04.2021 року. За період відвідування дитиною закладу батько не приводив і не забирав дитину з садочка, на батьківські збори не приходив, не відвідував заклад на дитячі свята та ранки, не приймав участі у її житті в садочку (а.с. 13). Також зазначеним закладом 29.05.2024 року було видано довідку № 01-33/12, згідно з якою батько ОСОБА_16 контакту з закладом не підтримує, дитину в садочок не приводить і не забирає, батьківські збори і дитячі свята не відвідує (а.с. 114).

Згідно з висновком від 12.12.2023 року, орган опіки та піклування Літинської селищної ради вважає за доцільне позбавити батька ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Зі змісту висновку встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю, батько ОСОБА_17 не приділяє уваги дитині, не цікавиться здоров`ям, матеріальним становищем, способом життя своєї доньки, фінансово не підтримує. Відповідно до довідки начальника Літинського відділу ДВС від 11.12.2023 року №22.4-29/19933 відомо, що на виконанні в підпорядкованому відділі станом на 11.12.2023 року відсутній виконавчий документ про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_12 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

З платежних документиів, наданих відповідачем вбачається, що в 26.12.2022 року та 18.01.2023 року ним було сплачено за садочок дитини ОСОБА_5 в розмірі 393,92 грн. та 142,23 грн. (а.с. 51, 52). Також відповідачем було сплачено аліменти ОСОБА_12 в наступних розмірах: 02.10.2022 року - 2010,00 грн.; 29.12.2022 року - 5025,00 грн. (а.с. 53-56).

Суд не приймає до уваги характеристику ОСОБА_4 з місця роботи, оскільки вона не містить відомостей щодо виконання останнім батьківських обов`язків що є предметом розгляду цього спору.

Зі змісту довідки ліцею с. Городище Літинської селищної ради Вінницької області №01-25/167 від 09.09.2024 року ОСОБА_5 є ученицею 1 класу. Її батько ОСОБА_4 контакту із ліцеєм не підтримує, заходи які проводилися не відвідував, а саме підготовчі заняття до навчання які проходили з 25.03.2024 року по 29.03.2024 року, та з 01.05.2024 року по 29.05.2024 року, свято Першого дзвоника, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідував. Дитину до закладу приводить і забирає мама (а.с. 115).

Щодо копій фотокарток, наданих відповідачем, то слід зазначити, що сторони визнали факт зустрічі батька з дитиною, проте це була єдина їх зустріч у м. Вінниці у 2022 році, а не у 2023 році, як підписано на самих фото (а.с. 47-50).

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , в судовому засіданні пояснили, що батько з початку війни не з`являвся до дитини, на днях народження дитини не був присутній, як і в садочку. Дитину виховує мати. Останнім часом вихованням дочки займається позивач з новим чоловіком. Відносно перешкод батьку у зустрічах з дитиною свідкам нічого не відомо. Одного разу приходив у садочок в неадекватному стані, тому дитину йому не дали.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він є братом відповідача, який дитину любить, знайшов роботу та готовий виконувати свої зобов`язання. ОСОБА_4 дзвонив дитині проте його номер був заблокований. Свідку не відомо коли відповідач останній раз бачив дитину та скільки надає коштів позивачу на утримання дитини зараз. Проте, коли вони проживали у м.Вінниці, то брат через нього передав речі, прордукти, памперси для дитини тощо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_4 , який є її племінником, через скрутне матеріальне становище не мав можливості їздити до дитини. Наразі він влаштувався на роботу та бажає більше приймати участь у житті дитини. Він їй казав, що бажає бачитись з дитиною. Мати чинить перешкоди у спілкуванні дитини з батьком шляхом блокування його дзвінків та небажанням надавати можливість спілкуватися з дитиною по телефону.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у змісті постанови від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18).

Відтак, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Вказаний висновок викладено у змісті постанови Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20).

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

Висновок органу опіки та піклування Літинської селищної ради від 12.12.2023 року про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, носить рекомендаційний характер, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого заходу, як позбавлення батьківських прав, а тому відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд не бере його до уваги. Крім того, слід відзначити, що вказаний висновок не містить викладення пояснень ОСОБА_4 , який був присутній на засіданні комісії, що сторпонами не заперечується. З огляду на це вказаний висновок є недостатньо обґрунтованим.

Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Натомість, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із невикнанням батьком обов`язків щодо виховання дитини.

Суд зазначає, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача, що відображено у висновках Верховного суду з питань застосування норм матеріального права, які зазначені, та зокрема у постанові від 17 червня 2021 року в справі № 466/9380/17.

З огляду на викладене, та враховуючи ту обставину, що позивачем не доведено свідомого нехтування відповідачем ОСОБА_4 своїми батьківськими обов`язками відносно дочки ОСОБА_6 , а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім`ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Незацікавленість батька, який сплачує аліменти, в підготовці дитини до школи, необізнаність про стан здоров`я дитини не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, а свідчить про відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів. Крім того, враховуючи малолітній вік дитини (шість років) ОСОБА_6 не взмозі повноцінно усвідомлювати своє бажання щодо спілкування та зустрічей з батьком.

Посилання заявниці на те, що ОСОБА_4 не виявляє бажання спілкуватися з дитиною не є підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довела.

З приводу реєстрації місця проживання дитини, то вказана обставина може бути окремим предметом спору та не відноситься до підстав позбавлення батьківських прав.

Щодо проживання дитини впродовж тривалого часу в новій сім`ї, створеній її матір`ю, відсутність побачень дитини з батьком, з яким не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести позивачу.

Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини, оскільки позивачем не доведено належними та допустимим доказами ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування батьківськими обов`язками, а позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дитини є передчасним і таким, що суперечить інтересам дитини.

За змістом положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17 (провадження № 61-44369св18), від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20), від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19 (провадження № 61-9754св20), від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21 (провадження № 61-10098св23), та багатьох інших.

З урахуванням зазначеного вище, суд вважає, що слід попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 164, 165 СК України, п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю Служби у справах дітей та сім`ї Літинської селищної ради, про позбавлення батьківських прав.

Попередити ОСОБА_4 про зміну поведінки щодо прийняття участі у вихованні доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на орган опіки та піклування Літинської селищної ради контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстровне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складений 03.12.2024 року.

Суддя: