Справа № 739/2246/24
Провадження № 2/739/460/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря судового засідання Лукаш Н.Я.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на реконструйовану квартиру,

В С Т А Н О В И В:

1.Описова частина

Стислий виклад позицій учасників справи

ОСОБА_1 (далі позивачка), діючи через свого представника ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області (далі відповідач) про визнання за нею права власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вказану квартиру вона набула у власність на підставі договору купівлі-продажу від 10 червня 2004 року. Згідно правовстановлюючих документів дана квартира має загальну площу 32,2 кв.м. та житлову площу 19,5 кв.м. Попередній власник квартири у 1995 році отримав дозвіл на прибудову до квартири на земельній ділянці будинку АДРЕСА_2 згідно з розробленим планом. Для прибудови йому було виділено земельну ділянку. У 2005 році вона здійснила прибудову до квартири веранди площею 7,9 кв.м., коридору площею 7,8 кв.м. та санвузлу площею 7, кв.м. Водночас, через відсутність дозвільних документів на виконання будівельних робіт вона не може у позасудовому порядку оформити право власності на вказану реконструйовану квартиру.

У підготовче судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, при цьому представник позивачки подав заяву про розгляд справи без його участі в якій вказав, що позов підтримує та просить його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі, в які зазначає про визнання позову повністю.

Заяви та клопотання учасників справи

Учасники справи інших заяв та клопотань до суду не подавали.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 03 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Враховуючи те, що представник відповідача позов визнав повністю, згідно статей 200, 206 ЦПК України суд у підготовчому судовому засіданні ухвалив перейти до вирішення питання щодо задоволення позову за наявності для того законних підставі.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи

Як встановлено, 10 червня 2004 року позивачка уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу на підставі якого набула у власність квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 33,2 кв.м. та житловою площею 19,5 кв.м. (а.с. 8-10).

При цьому попередній власник даної квартири, а саме ОСОБА_4 , 09 жовтня 1995 року отримав рішення виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради №121, яким було надано земельну ділянку для будівництва прибудови до вказаної вище квартири АДРЕСА_1 , що була виділена в натурі (а.с. 17-18), а також виготовив будівельний паспорт на зазначену прибудову (а.с. 16).

З технічного паспорту на квартиру квартири АДРЕСА_1 , вбачається, що вона має загальну площу 57,4 кв.м., житлову площу 28,0 кв.м., складається з кімнати 1-2 площею 8,2 кв.м., кімнати 1-3 площею 19,8 кв.м., коридору 1-4 площею 6,7 кв.м., а також збудованої у 2005 році прибудови, яка складається з веранди І площею 7,9 кв.м., коридору 1-1 площею 7,8 кв.м. та санвузла 1-5 площею 7,0 кв.м. (а.с. 11-15). Дана прибудова збудована без дозвільних документів, однак з дотриманням вимог державних будівельних норм(а.с. 11, 14).

Вказане вище свідчить, що прибудова до квартири АДРЕСА_1 , здійснена позивачкою, є самочинним будівництвом.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі статей 321, 328 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 383 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно частини третьої статті 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у вставленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до частини п`ятої статті 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно роз`яснень, що містяться в абзаці 4 пункту 9 та в пункті 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 3 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, а тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №910/2939/19 виклав правову позицію про те, що зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного».

При цьому, у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у № 61-33701св18 зроблено висновок про те, що суд має повноваження визнавати право власності на об`єкт самочинного будівництва виключно у двох випадках: право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно; на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Оскільки судом встановлено, що позивачкою було здійснено самочинне будівництво прибудови до квартири АДРЕСА_1 , яка на даний час має загальну площу 57,4 кв., житлову площу 28,0 кв.м., складається з кімнати 1-2 площею 8,2 кв.м., кімнати 1-3 площею 19,8 кв.м., коридору 1-4 площею 6,7 кв.м., а також збудованої у 2005 році прибудови, яка складається з веранди І площею 7,9 кв.м., коридору 1-1 площею 7,8 кв.м. та санвузла 1-5 площею 7,0 кв.м. і будівництво вказаної прибудови здійснено на земельній ділянці, відведеній для будівництва у встановленому законодавством порядку, при цьому під час будівництва було дотримано вимоги державних будівельних норм, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання позову відповідачем та у зв`язку з цим для задоволення позову повністю, оскільки це не порушує прав інших осіб.

Враховуючи те, що спір виник внаслідок недбалих дій позивачки, яка не оформила належним чином початок та закінчення будівництва прибудови до квартири, відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне повністю покласти на позивачку всі здійснені ним витрати, не стягуючи їх з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 81-83, 141, 200, 206, 258-259, 263-268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на реконструйовану квартиру задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 57,4 кв., житловою площею 28,0 кв.м., яка складається з кімнати 1-2 площею 8,2 кв.м., кімнати 1-3 площею 19,8 кв.м., коридору 1-4 площею 6,7 кв.м., веранди І площею 7,9 кв.м., коридору 1-1 площею 7,8 кв.м. та санвузла 1-5 площею 7,0 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області, , місцезнаходження: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Губернська, 2.

Суддя В.В. Чепурко