ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6621/24 Справа № 190/2588/23 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії :

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, від імені та в інтересах якої діє керівник Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області про визнання права оренди землі в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . За життя ОСОБА_2 склав заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті спадкоємцем всього його майна, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, визначив ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входить право оренди землі відповідно до договорів оренди землі на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, що розташовані на території П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, а саме на земельну ділянку, загальною площею 52,1910 га, кадастровий номер::24:001:0003 та земельну ділянку, загальною площею 47,438 га, кадастровий номер::02:002:0054, які укладені між ОСОБА_2 і П`ятихатською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області та виконавчим комітетом П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області. В зв`язку зі змінами до діючого законодавства, розпорядником зазначених вище земельних ділянок є П`ятихатсьтка міська рада Кам`янського району Дніпропетровської області.

19.07.2021 року позивач звернулася з заявою до відповідача як до розпорядника земельними ділянками, в якій просила внести зміни до договору оренди землі від 28.10.2010 року кадастровий номер ::24:001:0003, шляхом заміни в договорі сторони орендаря з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 . 05.10.2023 року вона повторно звернулась до відповідача з відповідною заявою, на підставі якої їй було надано відповідь, що право оренди земельної ділянки входить до складу спадщини, а тому нею повинно бути надано свідоцтво про право на спадщину.

У зазначений законодавством термін вона звернулася до приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Морозюк Г.М. з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її чоловіка. 21.11.2023 року постановою нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії на тій підставі, що земельні ділянки, на які вона претендує відносяться до комунальної власності, а тому нотаріус не може вирішити даного питання.

Просила визнати за нею право оренди в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 земельної ділянки площею 52,1910 га, кадастровий номер:122410100:24:001:0003, в тому числі рілля 52,1910 га, відповідно до договору оренди землі від 28.10.2010 року, зареєстрованого у Жовтоводському відділі ДРФ ДП «Центр ДЗК» від 23.12.2010 року №66 та визнати за нею право оренди в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 земельної ділянки площею 47,438 га, кадастровий номер::02:002:0054, в тому числі рілля 47,438 га, відповідно до договору оренди землі від 07.02.2007 року, зареєстрованого у Жовтоводському відділі ДРФ ДП «Центр ДЗК» від 24.05.2007 року №23.

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, від імені та в інтересах якої діє керівник Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області про визнання права оренди землі в порядку спадкування за заповітом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відновити провадження по цивільній справі. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Звертає увагу, що спірні правовідносини виникли в сфері спадкування позивачем як фізичною особою права оренди земельних ділянок, після смерті її чоловіка ОСОБА_2 як первісного орендаря. Наголошує, що в державних реєстрах орендарем значиться саме ОСОБА_2 , а не ФГ «Болтіс», а тому у фермерського господарства не має підстав для звернення до господарського суду.

З приводу внесення спірних земельних ділянок до статуту ФГ «Болтіс» пояснює це було необхідністю забезпечення для можливості здійснення орендної плати за користування ними, оскільки міська рада не визнає її спадкоємицею та не змінює сторони в договорі оренди після смерті ОСОБА_2 .. Також звертає увагу, що в договорах оренди не було прописано заборони переходу права власності на оренду в порядку спадкування.

Крім того зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером: :02:002:0054 не включена до статутного фонду ФГ «Болтіс» та її вартість значно перевищує розмір статутного капіталу ФГ

Жовтоводська окружна прокуратура подала відзив в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану. Зокрема зазначає, що фактично спір стосується користування земельних ділянок не фізичною особою ОСОБА_1 , як спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , а фермерським господарством «Болтіс», засновником якого якраз і є позивачка ОСОБА_1 . При цьому фермерські господарства є суб`єктами підприємницької діяльності і спір який виник у них із органом державної влади щодо користування земельними ділянками повинен розглядатись у порядку господарського судочинства.

Звертає увагу, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом №56 від 21.06.2022, спадщина складається зі 100% майнових прав та майна, що входить до складеного капіталу ФГ «Болтіс». Проте відповідно до статуту фермерського господарства «Болтіс» воно створено та проводить свою діяльність на вищевказаних спірних земельних ділянках. А зазначена дія без згоди власника землі суперечить вимогам ЗУ «Про оренду землі», а отже земельні ділянки не можуть входити до спадкової маси. Також вважає, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0054 незаконно перейшла до ОСОБА_2 у 2012 році і в жодному разі не підлягає зараз спадкуванню ОСОБА_1 .

В судове засідання з`явились представник Дніпропетровської обласної прокуратури Скрипник К.Ю. та представник П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської областіМікуліч С.В.. ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення ОСОБА_1 поштового відправлення у вигляді судової повістки.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін. Зокрема зазначав, що попередньому користувачу ОСОБА_2 земельні ділянки були надані в оренду для ведення селянського (фермерського господарства) та ведення товарного сільськогосподарського виробництва, і на даний час позивач ОСОБА_1 ставить питання про визнання за нею права оренди на ці земельні ділянки, при цьому ОСОБА_1 є засновником ФГ «Болтіс», що здійснює свою діяльність на спірних земельних ділянках. А тому суд вважав, що спір належить до господарської юрисдикції.

Проте такий висновок суперечить обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У ст.124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір господарським, необхідно виходити з визначень, наведених у статті 2 та частині першій статті 3 ГК України, відповідно до яких як господарську діяльність розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Тому судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначені статтею 20 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи позивач просила визнати за нею право оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0054 площею 47,438 га та земельної ділянки кадастровий номер :24:001:0003 площею 52,1910 га, в порядку спадкування за заповітом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно копії заповіту, що посвідчений 05.03.2020 року приватним нотаріусом П`ятихатського районного нотаріального округу Романенко Т.В. - ОСОБА_2 заповів все своє майно ОСОБА_4 .

Згідно копії свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_1 - 17.10.2020 року ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Відповідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.11.2023 року приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Морозюк Г.М. відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, на право оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0054 площею 52,1910 га та земельної ділянки кадастровий номер :24:001:0003 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки зазначені земельні ділянки відносяться до комунальної власності.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що сформована 28.12.2023 року земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0054 площею 47,438 га, власником якої є Орган місцевого самоврядування П`ятихатська міська рада, на праві оренди перебуває у користуванні ОСОБА_2 .

Таким чином позивач звернулася з позовом і вважає, що вона як спадкоємиця після смерті свого чоловіка має право на оренду земельних ділянок.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи -орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями.

За таких обставин позовні вимоги випливають із спадкових правовідносин, а отже повинні розглядатися в рамках цивільного судочинства.

Суд першої інстанції на зазначене не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про те, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване судове рішення не відповідає нормам процесуального права, то апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З приводу, розподілу судових витрат у вигляді судового збору за подачу апеляційної інстанції, то слід зазначити, що дане питання з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України буде вирішуватись після розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року скасувати,справу направити до того ж суду для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: