Дата документу 27.11.2024
Справа № 501/4424/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідачів:

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

предмет та підстави позову: про поділ житлового будинку, виділення в натурі у власність 1/2 частини житлового будинку, припинення права спільної часткової власності,

учасники справи в судове засідання не з`явились

ухвалив рішення про наступне та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 24.10.2024 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ житлового будинку, виділення в натурі у власність 1/2 частини житлового будинку, припинення права спільної часткової власності, згідно якого просить суд:

1. Поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , наступним чином:

- виділити ОСОБА_1 в натурі у власність в самостійний об`єкт нерухомого майна 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, щорозташований за адресою: АДРЕСА_1 , у складі приміщень, будівель та споруд: передпокою 2-1 площею 5,0 м, кухні 2-2 площею 9,9 м, санвузла 2-3 площею 5,1 м, житлової кімнати 2-4 площею 9,3 м, коридору 2-5 площею 4,3 м, підсобного приміщення 2-6 площею 7,8 м, житлової кімнати 2-7 площею 7,6 м (загальною площею 49,0 м, житловою площею 16,9 м); сараю літ. «О», споруд № 4,5,7,8,9, І;

- виділити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в натурі у власність, в рівних частинах (по 1/2 за кожним), в самостійний об`єкт нерухомого майна 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у складі приміщень, будівель та споруд: передпокою 1-1 площею 7,2 м, санвузла 1-2 площею 3,3 м, житлової кімнати 1-3 площею 9,5 м, житлової кімнати 1-4 площею 19,0 м, кухні 1-5 площею 13,8 м (загальною площею 52,8 м, житловою площею 28,5 м), навісу літ. «а6»; навісу літ. «К», комори літ. «Л», гаражу-майстерні літ. «М»,споруд №1, 2, 3, 6, І.

2. Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обгрунтовано тим, що позивачу ОСОБА_1 та відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (попередня назва - АДРЕСА_2 ).

Позивач вказує в позові, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №3267 від 18.10.2024 належить 1/2 частина зазначеного будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Інша 1/2 частина вказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами належить відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом № 2016 від 23.10.2017 року та №587 від 07.04.2017 відповідно.

Крім того, позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №3269 від 18.10.2024 року належить земельна ділянка площею 0,0586 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :04:011:0004, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 17.09.2024 ТОВ «Будексперт-Т», 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка належить позивачу, фактично складається з наступних приміщень, будівель та споруд: передпокою 2-1 площею 5,0 м, кухні 2-2 площею 9,9 м, санвузла 2-3 площею 5,1 м, житлової кімнати 2-4 площею 9,3 м, коридору 2-5 площею 4,3 м, підсобного приміщення 2-6 площею 7,8 м, житлової кімнати 2-7 площею 7,6 м (загальною площею 49,0 м, житловою площею 16,9 м); сараю літ. «О», споруд №4,5,7,8,9, І.

Інша 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка належить відповідачам, фактично складається з наступних приміщень, будівель та споруд: передпокою 1-1 площею 7,2 м, санвузла 1-2 площею 3,3 м, житлової кімнати 1-3 площею 9,5 м, житлової кімнати 1-4 площею 19,0 м, кухні 1-5 площею 13,8 м (загальною площею 52,8 м, житловою площею 28,5 м), навісу літ. «а6»; навісу літ. «К», комори літ. «Л», гаражу-майстерні літ. «М», споруд № 1, 2, 3, 6, І.

З метою покращення житлово-побутових умов позивач неодноразово зверталась до відповідачів із пропозицією поділу належного їм житлового будинку в самостійні об`єкти нерухомого майна, однак відповідачі відмовились займатись документальним оформленням поділу.

Оскільки вказаний будинок є об`єктом права спільної часткової власності, позивач фактично обмежена в праві розпоряджатись своєю частиною зазначеного житлового будинку без згоди відповідачів, що обмежує її права.

За таких обставин позивач вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Відповідачі відзиву на позов не надали, 18.11.2024 надали до суду заяву про визнання позову в повному обсязі.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматичного розподілу від 24.10.2024 матеріали справи розподілено на розгляд судді Петрюченко М.І. (а.с.34).

Ухвалою суду від 13.11.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, призначено підготовче судове засідання (а.с.41-42).

За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу.

Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами, відповідачі позов визнали, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 3267 від 18.10.2024 року належить 1/2 частина зазначеного будинку з господарськими будівлями та спорудами (а.с.9-10).

Інша 1/2 частина вказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами належить відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом № 2016 від 23.10.2017 року та № 587 від 07.04.2017 року відповідно.

Крім того, позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 3269 від 18.10.2024 року належить земельна ділянка площею 0,0586 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :04:011:0004, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 17.09.2024 року ТОВ «Будексперт-Т», 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка належить позивачу, фактично складається з наступних приміщень, будівель та споруд: передпокою 2-1 площею 5,0 м, кухні 2-2 площею 9,9 м, санвузла 2-3 площею 5,1 м, житлової кімнати 2-4 площею 9,3 м, коридору 2-5 площею 4,3 м, підсобного приміщення 2-6 площею 7,8 м, житлової кімнати 2-7 площею 7,6 м (загальною площею 49,0 м, житловою площею 16,9 м); сараю літ. «О», споруд №4, 5, 7, 8, 9, І (а.с.13-33).

Інша 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка належить відповідачам, фактично складається з наступних приміщень, будівель та споруд: передпокою 1-1 площею 7,2 м, санвузла 1-2 площею 3,3 м, житлової кімнати 1-3 площею 9,5 м, житлової кімнати 1-4 площею 19,0 м, кухні 1-5 площею 13,8 м (загальною площею 52,8 м, житловою площею 28,5 м), навісу літ. «а6»; навісу літ. «К», комори літ. «Л», гаражу-майстерні літ. «М»,споруд № 1,2,3,6, І.

З метою покращення житлово-побутових умов позивач неодноразово зверталась до відповідачів із пропозицією поділу належного їм житлового будинку в самостійні об`єкти нерухомого майна, однак відповідачі відмовились займатись документальним оформленням поділу.

Оскільки вказаний будинок є об`єктом права спільної часткової власності, позивач фактично обмежена в праві розпоряджатись своєю частиною зазначеного житлового будинку без згоди відповідачів, що обмежує її права.

ІV. Оцінка Суду.

Нормами чинного законодавства України визначено, що правовий режим спільної власності визначається нормами Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною власністю здійснюється за згодою всіх її власників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом (ч.2 ст.318 ЦК України).

Відповідно до ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно із ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно зі ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Відповідно до ст.ст.358, 364 ЦК України кожен із співвласників спільної власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній власності.

У частинах першій, третій статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Якщо один із співвласників виявив бажання, незалежно від його мотивів, здійснити поділ майна в натурі, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладення договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Як роз`яснено в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян /зі змінами/, у спорах про поділ в натурі учасникам спільної часткової власності, може бути виділено відокремлену частину майна, що є спільною частковою власністю, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Відповідно до п.6 вищенаведеної постанови при вирішенні справ про виділ в натурі часток, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину.

Визначальним для виділу частки або поділу майна, що є спільною частковою власністю в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування даним майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Враховуючи, що частка позивачів складається із конкретних приміщень, які ізольовані від приміщень відповідачів; приміщення відповідачів також відокремлені; з урахуванням наведених норм законодавства, суд вважає, що позов щодо виділу частки із спільної часткової власності підлягає задоволенню.

Згідно ч.2 ст.367 ЦК України, у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Згідно з нормами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що так, позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 3267 від 18.10.2024 року належить 1/2 частина зазначеного будинку з господарськими будівлями та спорудами (а.с.9-10).

Інша 1/2 частина вказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами належить відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом № 2016 від 23.10.2017 року та № 587 від 07.04.2017 року відповідно.

Крім того, позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 3269 від 18.10.2024 року належить земельна ділянка площею 0,0586 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :04:011:0004, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 17.09.2024 року ТОВ «Будексперт-Т», 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка належить позивачу, фактично складається з наступних приміщень, будівель та споруд: передпокою 2-1 площею 5,0 м, кухні 2-2 площею 9,9 м, санвузла 2-3 площею 5,1 м, житлової кімнати 2-4 площею 9,3 м, коридору 2-5 площею 4,3 м, підсобного приміщення 2-6 площею 7,8 м, житлової кімнати 2-7 площею 7,6 м (загальною площею 49,0 м, житловою площею 16,9 м); сараю літ. «О», споруд № 4, 5, 7, 8, 9, І (а.с.13-26).

Інша 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка належить відповідачам, фактично складається з наступних приміщень, будівель та споруд: передпокою 1-1 площею 7,2 м, санвузла 1-2 площею 3,3 м, житлової кімнати 1-3 площею 9,5 м, житлової кімнати 1-4 площею 19,0 м, кухні 1-5 площею 13,8 м (загальною площею 52,8 м, житловою площею 28,5 м), навісу літ. «а6»; навісу літ. «К», комори літ. «Л», гаражу-майстерні літ. «М»,споруд № 1,2,3,6, І.

З метою покращення житлово-побутових умов позивач неодноразово зверталась до відповідачів із пропозицією поділу належного їм житлового будинку в самостійні об`єкти нерухомого майна, однак відповідачі відмовились займатись документальним оформленням поділу.

Оскільки вказаний будинок є об`єктом права спільної часткової власності, позивач фактично обмежена в праві розпоряджатись своєю частиною зазначеного житлового будинку без згоди відповідачів, що обмежує її права.

Оскільки власники будинку вже на протязі тривалого часу фактично користуються своїми відокремленими частинами житлового будинку, які мають окремі виходи, між ними утворений фактичний порядок їх користування, то поділити майно в натурі можливо.

З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

При ухвалені рішення, суд в порядку ст.141 ЦПК вирішує питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

- дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Разом з тим, оплата позивачем при подачі позову судового збору в розміру 1211,20 грн. не відповідає ставкам судового збору за Законом України «Про судовий збір» та підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 22.20.2024 (а.с.1).

Відповідно до п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн.).

Разом з тим слід зазначити, що абз.2 ч.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Предметом вказаного позову є виділення в натурі нерухомого майна та припинення права спільної часткової власності.

Позивачем при подачі позову сплачено 1211,20 грн. судового збору відповідно до квитанції.

Таким чином, враховуючи об`єднання двох вимог немайнового характеру, позивач повинен сплатити судовий збір за кожну з цих вимог, тобто недоплачена сума становить 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ житлового будинку, виділення в натурі у власність частину житлового будинку, припинення права спільної часткової власності задовольнити повністю.

Поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , наступним чином:

- виділити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в натурі у власність в самостійний об`єкт нерухомого майна 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, щорозташований за адресою: АДРЕСА_1 , у складі приміщень, будівель та споруд: передпокою 2-1 площею 5,0 м, кухні 2-2 площею 9,9 м, санвузла 2-3 площею 5,1 м, житлової кімнати 2-4 площею 9,3 м, коридору 2-5 площею 4,3 м, підсобного приміщення 2-6 площею 7,8 м, житлової кімнати 2-7 площею 7,6 м (загальною площею 49,0 м, житловою площею 16,9 м); сараю літ. «О», споруд № 4, 5, 7, 8, 9, І;

- виділити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в натурі у власність, в рівних частинах (по 1/2 за кожним), в самостійний об`єкт нерухомого майна 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у складі приміщень, будівель та споруд: передпокою 1-1 площею 7,2 м, санвузла 1-2 площею 3,3 м, житлової кімнати 1-3 площею 9,5 м, житлової кімнати 1-4 площею 19,0 м, кухні 1-5 площею 13,8 м (загальною площею 52,8 м, житловою площею 28,5 м), навісу літ. «а6»; навісу літ. «К», комори літ. «Л», гаражу-майстерні літ. «М», споруд № 1, 2, 3, 6, І.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко