КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», поданою представником Карапетяном Арменом Рафіковичем, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала Олександра Олександровича, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТБ Європейська» про зобов`язання вчинити дії, скасування акту про дискваліфікацію та повернення гарантійного внеску,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» звернулося до суду із позовом до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О., в якому просило суд:

- визнати протиправним тa скасувати акт про дискваліфікацію TOB «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» від 05 вересня 2023 року, складений приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О.;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О. зупинити земельні торги, аукціон №LSE001-UA-186 щодо земельної ділянки для індивідуального садівництва, загальною площею 0,12 га, кадастровий номер :04:001:3129;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О. повернути ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» гарантійний внесок у розмірі 105 600,00 грн.

Свої позовні вимоги ТОВ обґрунтувало тим, що 05 січня 2022 року Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О. було оголошено про проведення земельних торгів, аукціон № LSE001-UA-186 щодо земельної ділянки для індивідуального садівництва загальною площею 0,12 га., кадастровий номер :04:001:3129.

Для участі у даному аукціоні позивачем було подано заяву з усіма необхідними документами, а також було сплачено оператору електронного майданчика ТОВ «ТБ Європейська» реєстраційний внесок у розмірі 650,00 грн. та гарантійний внесок у розмірі 105 600 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 740 та № 739 відповідно.

07 лютого 2022 року було проведено аукціон, на якому переможцем було визнано ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» із ціновою пропозицією у 980 000,00 грн.

09 лютого 2022 року був підписаний протокол про результати земельних торгів.

Відповідно до п. 75 Постанови КМУ від 22 вересня 2021 року №1013 «Про деякі питання підготовки до проведення та проведення земельних торгів для продажу земельних ділянок та набуття прав користування ними (оренди, суперфіцію, емфітевзису)» оператор електронного майданчика перераховує на рахунки для внесення плати за придбаний лот, зазначені організатором в оголошенні про проведення земельних торгів, сплачений гарантійний внесок переможця земельних торгів (за вирахуванням винагороди оператора електронного майданчика з гарантійного внеску переможця) протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення підписаного протоколу про результати земельних торгів в рахунок оплати ціни продажу лота.

ТОВ «ТБ Європейська» перерахувало гарантійний внесок приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Канцедалу О.О. і наразі він перебуває в нього.

24 лютого 2022 року Указом Президента України N?64/2022 було запроваджено воєнний стан на території України. Указом Президента України N?451/2023 строк дії воєнного стану було продовжено на всій території України до 16 листопада 2023 року.

У зв?язку із введенням воєнного стану, що є форс-мажорною обставиною, фактично не здійснювалася діяльність реєстраторів (державних і приватних), тому позивач та відповідач до серпня-вересня 2022 року фізично не мали змоги оформити відносини купівлі-продажу (а саме пред`явити акт про проведені електронні торги нотаріусу) земельної ділянки для індивідуального садівництва, загальною площею 0,12 га, кадастровий номер :04:001:3129 (далі- Земельна ділянка) за підсумками Земельних торгів.

25 серпня 2022 року набув чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану». Цим Законом п. 10-2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження» був доповнений абзац такого змісту: «забороняється у період дії воєнного стану примусове виконання виконавчих написів нотаріусів».

Виконавче провадження №66484971, в рамках якого відбувалася примусова реалізація земельної ділянки, проводилося на підставі виконавчого напису, вчиненого 05 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Адамською М.М. Дане твердження підтверджується копією виконавчого напису, яка розміщена на веб-сторінці аукціону.

Таким чином, з 25 серпня 2022 року будь-які виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого напису у виконавчому провадження №66484971 були заборонені і проводитися не мали.

Крім того, відповідно до п. 5 Наказу Міністерства юстиції України від 10 червня 2022 року №2343/5 «Про деякі питання примусової реалізації арештованого майна у виконавчому провадженні в період воєнного стану» у період дії воєнного стану організатором зупиняються електронні аукціони (аукціони за фіксованою ціною) з реалізації арештованого майна, переданого на реалізацію у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, відповідач, як організатор земельних торгів був зобов`язаний зупинити аукціон, оскільки подальше його проведення було порушенням законодавства.

Отже, позивач не вчиняв ніяких дій щодо продовження процедури земельних торгів, адже одержання акту про проведений електронний аукціон та пред`явлення його нотаріусу є однією зі стадій земельних торгів. Зокрема, позивачем не було сплачено забезпечувальний платіж.

Відповідно до п. 69 Постанови протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, що настає за днем формування протоколу про результати земельних торгів, переможець земельних торгів зобов`язаний здійснити забезпечувальний платіж як забезпечення виконання зобов`язання сплати належної суми за придбаний лот в розмірі запропонованої ним цінової пропозиції (з урахуванням різниці між розміром сплаченого гарантійного внеску і розміром винагороди оператора електронного майданчика) та суми витрат підготовки лота до продажу на рахунок оператора електронного майданчика, через який таким переможцем подано заяву для участі в земельних торгах.

З метою виконання положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану» позивач 27 вересня 2022 року звернувся до відповідача із проханням відмінити аукціон та завантажити відповідний документ до ЕТС. Втім, відповіді на дане звернення позивач не отримав і відповідач, порушуючи вимоги закону продовжив процедуру примусової реалізації земельної ділянки.

05 вересня 2023 року відповідачем було видано акт про дискваліфікацію позивача як переможця аукціону на підставі того, що позивачем не було сплачено зобов`язальний платіж. Даний акт позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що на виконання п. 5 Наказу Міністерства юстиції України від 10 червня 2022 року №2343/5 «Про деякі питання примусової реалізації арештованого майна у виконавчому провадженні в період воєнного стану» за даним аукціоном повинні були припинитися будь які дії, спрямовані на примусову реалізацію земельної ділянки. Таким чином, сплативши забезпечувальний платіж, позивач порушив би вимоги законодавства.

Тобто відповідач фактично дискваліфікував позивача за правомірну поведінку.

05 вересня 2023 року було сформовано новий протокол про результати земельних торгів, яким земельні торги визнані такими, що не відбулися. Проте даний статус не може бути наданий цим земельним торгам з огляду на те, що Законодавство України встановлює виключні підстави для визнання земельних торгів такими, що не відбулися.

Так, ч. 4 ст. 138 3К України містить вичерпний перелік подій, коли земельні торги визнаються такими, що не відбулися. Жодної з подій, які містяться у вказаному законі не сталося, отже немає підстав вважати земельні торги такими, що не відбулися. Натомість, як вбачається з викладених вище обставин, земельні торги були організовані відповідачем з порушенням вимог законодавства, а саме, вони не були зупинені, не дивлячись на імперативний припис у ЗУ «Про виконавче провадження» та Наказі Міністерства юстиції України від 10 червня 2022 року №2343/5.

Згідно із абз. 16 п. 1 Розділу 10 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 у разі зупинення електронного аукціону (за винятком зупинення через наявність технічних підстав) після завершення електронного аукціону переможець має право відмовитись від сплати за придбане на електронному аукціоні майно. У такому випадку йому повертається гарантійний внесок. Інші учасники зупиненого електронного аукціону мають право на повернення гарантійного внеску за умови звернення до Організатора із письмовою заявою.

Враховуючи зазначені обставини, відповідач був зобов`язаний зупинити проведення аукціону і, внаслідок його зупинення відповідач зобов`язаний повернути сплачений позивачем гарантійний внесок.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року позовні вимоги ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» залишено без задоволення.

Стягнуто з ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» на користь приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О., витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Стягнути з Канцедала О.О. на користь ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» усі судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивачем, як переможцем земельних торгів було сплачено забезпечувальний платіж на рахунок оператора електронного майданчика. Вважає, позивач не мав обов`язку сплачувати забезпечувальний платіж. У зв`язку із введенням воєнного стану, що є форс-мажорною обставиною фактично не здійснювалася діяльність реєстраторів, тому позивач та відповідач до серпня-вересня 2022 року не мали змоги оформити відносини купівлі-продажу земельної ділянки для індивідуального садівництва, загальною площею 0,12 га, кадастровий номер :04:001:3129 за підсумками земельних торгів.

Разом з тим зазначає, що 25 серпня 2022 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану». Цим Законом п. 10-2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження» був доповнений абзац такого змісту: «забороняється у період дії воєнного стану примусове виконання виконавчих написів нотаріусів».

На підставі цього, наголошує, виконавче провадження № 66484971, в рамках якого відбувалася примусова реалізація земельної ділянки, проводилося на підставі виконавчого напису, вчиненого 05 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Адамською М.М.. Дане твердження підтверджується копією виконавчого напису, яка розміщена на веб-сторінці аукціону. Таким чином, з 25 серпня 2022 року будь-які виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого напису у виконавчому провадження № 66484971 були заборонені і проводитися не мали.

Вважає, відповідач, як організатор земельних торгів був зобов`язаний зупинити аукціон, оскільки подальше його проведення було порушенням законодавства. Отже, позивач не вчиняв ніяких дій щодо продовження процедури земельних торгів, адже одержання акту про проведений електронний аукціон та пред`явлення його нотаріусу є однією зі стадій земельних торгів. Зокрема, позивачем не було сплачено забезпечувальний платіж.

У зв?язку з цим, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що не сплативши забезпечувальний платіж, позивач підлягав дискваліфікації і відповідний акт про дискваліфікацію є правомірним, оскільки поведінка позивача щодо несплати забезпечувального платежу була правомірною та відповідала законодавству, чинному на момент виникнення правовідносин.

Враховуючи зазначені обставини, відповідач був зобов`язаний зупинити проведення аукціону і, внаслідок його зупинення відповідач зобов`язаний повернути сплачений позивачем гарантійний внесок, оскільки відповідно до законодавства України, у разі зупинення електронного аукціону після завершення електронного аукціону переможець має право відмовитись від сплати за придбане на електронному аукціоні майно. У такому випадку йому повертається гарантійний внесок. Інші учасники зупиненого електронного аукціону мають право на повернення гарантійного внеску за умови звернення до Організатора із письмовою заявою.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов неправильного висновку про те, що дискваліфікація позивача як учасника аукціону була правомірною, що не було підстав для зупинення даного аукціону та про відсутність у позивача права на повернення гарантійного внеску, а отже рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Представник апелянта у справі ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» адвокат Карапетян А.Р. при апеляційному розгляді справи підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким поданий позов задовольнити у повному обсягу.

Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал О.О. та третя особа: ТОВ «ТБ Європейська»і, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 193,195,196) до суду апеляційної інстанції не з`явилися.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутність осіб, які не з`явились на розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі -Конвенція).

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04, пункт 24) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) закріпив поняття "суд, встановлений законом", яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити з прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення насамперед майнового приватного права чи інтересу.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).

Тому загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 (провадження № 14-51цс21), від 27 березня 2019 року у справі № 638/14011/16-ц (провадження № 14-656цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 826/5806/17 (провадження № 11-290апп19), від 13 березня 2019 року у справі № 202/30/17 (провадження № 14-643цс18) та інших.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Стосовно терміна "публічно-владні управлінські функції", то зміст поняття полягає в наявності в суб`єкта суспільно необхідних для невизначеного або певного кола осіб повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а "управлінські функції" - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

Відтак до справ адміністративної юрисдикції віднесені, зокрема, публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення та/або спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень тощо.

Аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (пункт 5.7), від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункти 28-30), від 18 вересня 2018 року у справі № 823/218/17 (пункти 24, 25), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 2 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі № 826/2323/17 (пункти 18, 19), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункти 21-23), від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18 (пункти 18-20), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункти 16, 17), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункти 19-21).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIIІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону № 1404-VIIІ визначено перелік виконавчих документів, що підлягають примусовому виконанню. Їх можна поділити на дві групи:

а) "судові" - видані судами України, в тому числі на виконання судових рішень:

- виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

- судові накази;

- ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

б) "несудові" -видані іншими органами чи посадовими особами, як результат реалізації їх компетенції:

- виконавчі написи нотаріусів;

- посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

- постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

- постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

- рішення інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

- рішення ЄСПЛ з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішення інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

- рішення (постанови) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

ЦПК України та Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України) містять розділи "Судовий контроль за виконанням судових рішень".

За вимогами статей 447, 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Аналогічні вимоги закріплені у статтях 339, 340 ГПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Слід взяти до уваги, що в порядку судового контролю за виконанням судових рішень лише сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною ж першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до частин першої та другої статті 74 Закону № 1404-VIIІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, за правилами адміністративного судочинства оскаржуються рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, а також виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами, оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку, ніж у суді адміністративної юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово робила висновок, що з огляду на те, що скаргу подано на дії державного виконавця з виконання виконавчого документа, виданого іншою посадовою особою, а не судом, підвідомчість спору належить адміністративному суду (постанови від 14 березня 2018 року, від 14 листопада 2018 року у справі № 161/15523/17, від 06 лютого 2019 року у справі № 678/1/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 346/79/17).

Тобто при розгляді справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, що вчинені під час примусового виконання рішень інших органів та посадових осіб, які підлягають примусовому виконанню, суди здійснюють контроль за порядком реалізації сукупності дій органів і осіб, визначених у Законі № 1404-VIII, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, що розкриває нормативний зміст поняття "виконавче провадження".

Як вбачається із матеріалів справи що переглядається в апеляційному порядку ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» звернулося до суду із позовом до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О., в якому просило суд визнати протиправним тa скасувати акт про дискваліфікацію TOB «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» від 05 вересня 2023 року, складений приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О.; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О. зупинити земельні торги, аукціон №LSE001-UA-186 щодо земельної ділянки для індивідуального садівництва, загальною площею 0,12 га, кадастровий номер :04:001:3129 та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О. повернути ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» гарантійний внесок у розмірі 105 600,00 грн.

Аналіз заявлених позивачем вимог свідчить проте, що позивач звертаючись до суду із позовом до приватного виконавця просить визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О., які ним вчинені, як суб`єктом владних повноважень за положеннями, визначеними Законом України «Про виконавче провадження» та пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій - видача акту про дискваліфікацію; зобов`язання зупинити проведення торгів; повернення гарантійного внеску, що відповідно до вимог ст. 19, 287 КАС України віднесено до юрисдикції судів адміністративного судочинства.

Аналогічного змісту правова позиція викладена у п.71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №229/1026/21.

Таким чином колегія суддів доходить висновку, що ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» як позивач у даній справі фактично не погоджується з неправомірними діями та бездіяльністю, на їх думку, приватного виконавця ВО Київської області Канцедала О.О., що вчиненні ним у межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, тому цей спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства .

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Часинами першою та другою статті 379 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно до положень ч.1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», подану представником Карапетяном Арменом Рафіковичем , задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року, скасувати, а провадження у справі закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, та що протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови він може звернутись до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв