Справа №333/1459/24
Провадження №2/333/2336/24
30 жовтня 2024 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючої судді Варнавської Л.О.,
за участю секретаря судового засідання Меркулової М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -
В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , відповідно до якої позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.
Вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 30.08.2017 року. Від цього шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 06.06.2018 року шлюб між сторонами було розірвано, проте сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах до 30.10.2020 року.
З часу народження дитини відповідач не приймав належної участі в житті сина, а з моменту припинення сумісного проживання, а саме з 30.10.2020 року, не цікавиться взагалі житіям сина, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні, не надає матеріальної допомоги на його утримання.
ОСОБА_1 зазначає, що дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею та дитиною склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. ОСОБА_4 відвідує дошкільний дитячий навчальний заклад «БЕЙТ ХАНА» в м. Запоріжжі. Всі питання, щодо виховання сина вирішуються ОСОБА_1 самостійно без участі та підтримки Відповідача. Дитина повністю знаходиться на її утриманні.
Ухвалою 07.03.2024 року цивільну справу прийняти до провадження. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 23.05.2024 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Мельникова А.А. підтримали позовні вимоги, проти винесення заочного рішення не заперечували. ОСОБА_1 під час участі у судовому засіданні 25.06.2024 року пояснила, що у шлюбі з ОСОБА_2 перебувала з 2017 року по 2018 рік. Про вагітність дізналась вже після розлучення. Відповідач проживав в різних містах України, був у Києві, Одесі, також вона побачила в нього білети в Німеччину, Марокко , тому де він точно був вона не знає. Після народження сина за ініціативою позивачки сторони відновили фактичні шлюбні відносини та проживали разом до 2020 року. Вони разом проживали в місті Одеса. Позивачка пояснила, що матеріальним забезпеченням родини займалась вона, відповідач мав мінливі заробітки, постійної роботи не мав. З 2020 року відповідач не виходить з нею на зв`язок, ніякої зацікавленості до сина не проявляє. Влітку 2020 року між ними стався конфлікт у зв`язку з тим, що відповідач познімав з її банківських карток гроші, золото забрав, тому вона викликала поліцію. Останній раз з ним спілкувалась у кінці жовтня, на початку листопада 2020 року. Номер телефону ОСОБА_1 не змінювала, окрім того у ОСОБА_7 є номер телефону її матері, тому якщо б він хотів із нею зв`язатись він би це зробив. Будь-яких перешкод йому у спілкування із дитиною вона не чинить.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, повістками направленими за останніми відомими адресами його місця проживання в м. Запоріжжя, м. Одеса та через оголошення на сайті «Судова влада» оголошення Комунарського районного суду міста Запоріжжя. Будь-яких заяв, клопотань на адресу суду від відповідача не надходило. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі представника, просять суд ухвалити рішення в інтересах дитини.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомила, що вона є матір`ю позивачки. Донька перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 протягом одногу року. Шлюб між ними був розірваний під час вагітності доньки. Сторони відновили стосунки після народження дитини. ОСОБА_7 є громадянином Марокко , де він перебуває свідок не знає. Після припинення шлюбних відносин, відповідач не цікавиться дитиною, не спілкується з донькою, сином, не надає матеріальної допомоги.
Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що вона знайома з позивачкою протягом останніх 15 років. Знає, що позивачка була у шлюбу із чоловіком арабом за національністю, вона бачила їх родину під час прогулянки разом з дитиною. Від позивачки знає що чоловік він не приймає участі в житті дитини, матеріально не допомагає. Під час святкування дня народження ОСОБА_10 батька не було, хлопчик про нього ніколи не розповідав.
Суд, врахувавши думку позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 . Батьками дитини є ОСОБА_2 громадянин Марокко та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 видане Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області №1196.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , набув громадянство України на підставі ч.1 ст. 7 ЗУ «Про громадянство України», що підтверджується Довідкою №103/46/20 про реєстрацію особи громадянином України, яка видана до свідоцтва про народження.
06.06.2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвали шлюб зареєстрований 30.09.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 виданого Каховським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис 15.
Дитина ОСОБА_4 разом із матір`ю ОСОБА_1 зареєстровані як внутрішньо переміщені особи та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками. Дитина перебуває на утриманні матері. Батько дитини ОСОБА_2 дитиною не цікавиться, участі у вихованні дитини не приймає. Місце знаходження останнього не відоме.
На спростування викладеного відповідачем не надано належних та допустимих доказів.
Окрім того, згідно наданої характеристики ОСОБА_11 з дошкільного дитячого навчального закладу «БЕЙТ ХАНА» м.Запоріжжя вбачається, що дитина на протязі року відвідує дитячий заклад, батько протягом цього часу не з`являвся і не приймав участі у вихованні дитини. Матір`ю ОСОБА_1 створені всі умови для активного здоров`я, та розвитку дитини.
Згідно акту обстеження умов місця проживання дитини ОСОБА_3 , 2018 р.н. вбачається, що для виховання і розвитку дитини створено належні умови. Під час обстеження дитина перебувала у садочку. Зі слів матері ОСОБА_1 , батько дитини не приймає участі в житті дитини та її вихованні, дитиною не цікавиться, матеріально не допомагає.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Як міжнародні договори, так і національне законодавство в питаннях виховання дітей направлені на забезпечення найвищих інтересів дітей. У статтях 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін „найкращі" інтереси дитини, а у ст. 3 зобов`язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні та законодавчі органи у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу „як найкращому забезпеченню інтересів дитини".
У частині 2 ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: „предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав...".
Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв`язок між близькими родичами. Батьківські права щодо дітей визнаються і захищаються ст..8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789 від 27.02.1991 р.. Сімейне життя, як розуміється в договірних країнах, охоплює широкий спектр прав батьків, пов`язаних з турботою і опікою над їх неповнолітніми дітьми.
Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно ст.12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»).
Із роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
У матеріалах справи наявний висновок РА ЗМР по Комунарському району відповідно до якого встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 30.09.2017 року існували фактичні шлюбні відносини, які були припиненні 06.06.2018 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_12 . Після розірвання шлюбу певний час родина проживала разом та переїхали до м.Одеса. Зі слів ОСОБА_1 батько участі у житті сине не приймає, не цікавиться його фізичним, духовним розвитком, матеріально не допомагає. Згідно інформації дошкільного дитячого закладу «Бейт Хана», мати ОСОБА_1 створює всі умови для активного здоров`я бережливого розвитку дитини, як розумового так і фізичного. Протягом року ОСОБА_7 відвідує дитячий заклад, батько не з`являвся, не приймав участь у вихованні.За інформацією дитячого центру «ГАММА+» від 23.01.2024р., з 20.01.2023року дитина відвідувала (останнє відвідування 01.07.2023р.) медичний заклад у супроводі дорослого, але документальної фіксації супроводу та характеристику батьків дитини клініка не робить.Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини від 19.03.2024р., складеним спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, умови проживання родини добрі, для малолітнього створені всі необхідні умови для розвитку, навчання.За інформацією Запорізького міського центру соціальних служб, мати створила добрі умови для проживання дитини, родина проживає у орендованій квартирі, для хлопчика наявні усе необхідне для розвитку, одяг по сезону. Був здійсненний вихід за останньою відомою адресою проживання ОСОБА_2 та встановлено, що чоловік там не проживає, засоби зв`язку не відомі, на даний час місце знаходження не відоме. Зважаючи на викладене, виходячи з наявної під час розгляду на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району інформації, в інтересах дитини, керуючись ст.19 Сімейного кодексу України, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, орган опіки та піклування, вважає недоцільним позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , 2018 р.н
Висновок органу опіки має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.
Суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження аргументи позову щодо ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини ОСОБА_3 , 2018 р.н.
Суд вважає неналежним виконання батьківських обов`язків відповідачем.
Будучи обізнаним про наявність справи про позбавлення батьківських прав в суді, відповідач заперечень на позов не подав, на зв`язок із судом не виходив.
Суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно власної дитини.
Судом враховано, що малолітній ОСОБА_4 проживає із матір`ю за адресою, як внутрішньо переміщені особи, що пов`язане з військовою агресією рф у відношенні України. Не прийняття участі відповідачем в житті дитини створює перешкоди для реалізації прав малолітньої дитини на вільний виїзд за межі України, оформлення дозвільних документів та забезпечення інших прав та інтересів дитини, пов`язаних в тому числі з лікуванням, реєстрацією місця проживання тощо.
З показань свідків, пояснень позивача, які не спростовані відповідачем, вбачається, що батько не вітає сина з днем народження, з новорічними святами, не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча перешкод для цього не має.
Суд прийшов до висновку про необхідність застосування п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якою передбачено, що батько, матір можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Суд прийшов до такого висновку, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що батько дитини - ОСОБА_2 свідомо, з власної провини ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього сина ОСОБА_13 , 2018 р.н., а саме: не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, лікування, не спілкувався з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляв інтересу до його внутрішнього світу, свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками.
В судовому засіданні не встановлені обставини, які б свідчили про існування об`єктивних перешкод для реалізації відповідачем його батьківських обов`язків, що спричинили неналежне піклування про дитину з підстав, що не залежать від відповідача.
З метою захисту якнайкращих інтересів дитини суд визнає за доцільне позбавити батька батьківських прав, що забезпечить її розвиток у безпечному та стійкому середовищі.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, яке виражається у тому, що він не відвідує дитину, не цікавиться її життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичним доглядом, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання нею освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займався та не займається вихованням та утриманням сина, не замислюється про долю дитини, її майбутнє.
Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 у відношенні його малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки останній тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовився від такого права.
Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.
Згідно із ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).
З урахуванням встановлених судом обставин, наданих доказів, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття
Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Позов подано до суду 15.02.2024 року.
Згідно ст. 430 ЦПК України, стягнення аліментів за один місяць підлягає зверненню до негайного виконання.
Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно Закону України «Про судовий збір» (редакція на момент подачі позову) за подання позову немайнового характеру особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб,що складає 1211,20 гривень.
Позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
В зв`язку з задоволенням позовних вимого в повному обсязі та тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави в розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 10-13, 77-80, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на неповнолітню дитину- задовольнити в повному обсязі.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Королівства Морокко у відношенні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі частини його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.02.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судовий збір в сумі 1211,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя Л.О. Варнавська