Справа № 536/163/24
Провадження № 2/536/397/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Колотієвського О.О.,

за участю секретаря судового засідання Коваль В.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку майна та поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя та зустрічний цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позов обґрунтований зокрема тим, що вона та ОСОБА_4 , перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.07.1999 року. Шлюб зареєстровано Кам`янопотоківською сільською радою, Кременчуцького району Полтавської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 03 липня 1999 року зроблено відповідний актовий запис за № 11.

Від шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_5 , 1999 року народження.

Шлюбні стосунки припинені з початку 2023 року. На даний час проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують.

Позивачем вказано, що одружившись з відповідачем в 1999 році, вони проживали весь час в квартирі яка належала її батькам до 2013 року.

Під час перебування в шлюбі, за сімейним рішенням, між нею та відповідачем, пов`язаним із спільними намірами купити житловий будинок, ними було придбано житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-житловий будинок, з господарськими будівлями, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 55 кв.м., житлова площа 16,6 кв.м.;

-земельна ділянка, площею 0,1867 га, кадастровий :01:001:1:0142, цільове призначення: для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Оформлення вказаної нерухомості відбулося 28.12.2013 року, покупцем земельної ділянки та будинку вони з відповідачем та право власності вирішили оформити на відповідача.

У подальшому, діючи за спільним сімейним рішенням, здійснили перебудову та реконструкцію житлового будинку з господарськими спорудами. Однак, необхідну технічну документацію, та державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відповідачем не оформляли.

Тобто, на вказаній земельній ділянці знаходиться крім вказаного житлового будинку та господарських споруд, ще самочинне будівництво.

Відповідач, отримавши договір кулівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :01:001:1:0142, та, зареєструвавши право власності на об`єкт нерухомості, який складається із житлового будинку загальною площею; 55кв.м. житловою площею 16,6 кв.м А,а,а1,аг,ап, погріб Б, вбиральня В, колодязь Л, огорожа №1, ворота № 2, визначений як титульний власник майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності нашого подружжя

Також позивач зазначила, що після оформлення титульного права власності на відповідача, вони продовжили разом, як співвласники, користуватись, реконструювати, поліпшувати належне їм майно житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку.

Однак, починаючи з 2023 року відповідач став чинити їй перешкоди у вільному володінні та користуванні житловим будинком з господарськими спорудами та земельною ділянкою, на якій вони розташовані, а саме: не пускає її до будинку та заявляє, що будинок та земля на підставі правовстановлюючих документів належать йому одноособово.

В зв`язку із чим вона була вимушена переїхати до помешкання їх сина, де він проживає разом зі своєю родиною.

Доступу до земельної ділянки та житлового будинку не має.

Крім того, за час перебування у зареєстрованому шлюбі вони з відповідачем придбали 14.11.2009 року автомобіль марки NISSAN модель Х-ТRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який за їх домовленістю, був оформлений на її ім`я хоча фактично він весь час перебував у користуванні відповідача, і в даний час сам транспортний засіб і документи на нього перебувають у володінні відповідача.

Вважає, що транспортний засіб, земельна ділянка та розташований на ній житловий будинок з господарськими спорудами є спільною сумісною власністю подружжя, так як придбані ними за грошові кошти, які були зібрані ними разом.

З 2001 року по 2016 рік вона офіційно працювала в закладах охорони здоров`я, отримувала заробітну плату, потім оформила себе, як фізичну особу- підприємця і також отримувала дохід від підприємницької діяльності.

Вказані грошові кошти були використані на придбання транспортного засобу, земельної ділянки з житловим будинком, а в подальшому і на його утримання, реконструкцію та поліпшення, тому вищевказане майно це спільна сумісна власність ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , тому воно підлягає поділу та їх частки відповідно до закону є рівними. З урахуванням вказаного просила суд:

-визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 : житловий будинок загальною площею 55 кв.м, житловою площею 16,6 кв.м., погріб Б, вбиральня В, колодязь Л, огорожа № 1, ворота № 2: земельну ділянку площею 0, 1867 га, кадастровий номер :01:001:1:0142 за адресою: АДРЕСА_1 .; автомобіль марки NISSAN модель X-TRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 55 кв.м, житловою площею 16,6 кв.м., погріб Б, вбиральні В, колодязь Л, огорожа № 1, ворота № 2 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 1867 га, кадастровий номер :01:001:1:0142 за адресою: АДРЕСА_1 .

-припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на автомобіль марки NISSAN модель X-TRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 та виділити вказаний автомобіль у власність ОСОБА_4 .

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 її частки у спільному майні ( автомобіль марки NISSAN модель X-TRAIL VIN НОМЕР_2 ) в сумі 105 420 гривень.

-стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати, а саме: сплата судового збору в сумі 5662,79 грн. та витрати на професійну правову допомогу в сумі 10000 грн.

25.03.2024 року ОСОБА_4 подав зустрічну позовну заяву, в якій вказав, що не заперечує факт, що 03 липня 1999 року між ним, та ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований Кам`янопотоківською сільською радою Полтавської області (актовий запис № 11 від 03.07.1999 р.). Також не заперечив і придбання на його ім`я вказаного домоволодіння та земельної ділянки вартість яких визначив сукупно в сумі 126500 грн. 00 коп.

Проте, зазначив, що вказані домоволодіння та земельна ділянка не можуть бути визнаними спільною сумісною власністю подружжя, виходячи з того, що вони були придбані виключно за кошти, подаровані його матір`ю ОСОБА_6 , а не за спільні кошти з відповідачем.

Це підтверджується тим фактом, що у день придбання спірного домоволодіння та спірної земельної ділянки (28.12.2013 р.) його мати ОСОБА_6 продала належну їй квартиру АДРЕСА_2 за 115500 грн. 00 коп., а виручені від продажу кошти у сумі, для придбання спірного домоволодіння та спірної земельної ділянки мати передала йому.

З урахуванням вказаного, просив суд:

-визнати житловий будинок АДРЕСА_1 , особистою приватною власністю ОСОБА_4 .

-визнати земельну ділянку площею 0,1867 га у межах згідно з планом, кадастровий номер :01:001:0142 цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , особистою приватною власністю ОСОБА_4 .

08.05.2024 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вказала, що в обґрунтування позову відповідач зазначає, що 28.12.2013 року ним було придбано вищезазначене майно за грошові кошти своєї матері - ОСОБА_6 .

Вважає, що якщо на час придбання в шлюбі майна використовувались запозичені кошти одним з подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім`ї і не є особистою власністю одного з подружжя.

Відповідна правова позиція визначена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року у справі № 718/585/16-ц, за якою майно придбане за запозичені (кредитні) кошти та оформлене на одного з подружжя все одно є об`єктом спільної сумісної власності і підлягає поділу судом оскільки не входить до переліку майна, передбаченого ст. 57 СК України - майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Ч. 4, ст. 65 СК України встановлено, що договори купівлі-продажу створюють обов`язки для обох з подружжя і після розлучення.

Зі змісту п. 8 договору купівлі-продажу від 28 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Курячим В.М, та зареєстрованого в реєстрі за № 4815, вбачається те, що набуття у власність сторін спірної земельної ділянки відбулось за згодою дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , що прямо вказує на те, що дане майно придбано сторонами в інтересах сім`ї, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Зі змісту п. 9 договору купівлі-продажу від 28 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Курячим В.М. зареєстрованого в реєстрі за № 4809, вбачається те, що набуття у власність сторін спірного будинку з-господарськими будівлями відбулось за згодою дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_4 , що прямо вказує на те, що дане майно придбано сторонами в інтересах сім`ї, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Окрім того, факт придбання за спільні кошти спірного майна, можуть підтвердити свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Таким чином, вважає, що зустрічна позовна заява не може бути задоволена, оскільки викладені в ній обставини спростовуються договорами купівлі-продажу від 28 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Курячим В.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 4809, № 4815 та показами свідків.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги у задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні первісного позову, позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити.

Суд дослідивши матеріали справи та докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали шлюб 03.07.1999 року у Кам`янопотоківській сільській раді Кременчуцького району Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 .

Також судом встановлено, що на підставі договору купівлі продажу будинку від 28.12.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Курячим В.М. та зареєстровано в реєстрі за № 4809 ОСОБА_4 купив у ОСОБА_7 житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з наступного: житловий будинок загальною площею 55 кв.м, житловою площею 16,6 кв.м., погріб Б, вбиральня В, колодязь «к», огорожа № 1, ворота № 2 розташованих на земельній ділянці площею 0, 1867 га, кадастровий номер :01:001:1:0142 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана земельна ділянка відчужена ОСОБА_4 окремим договором купівлі-продажу від 28.12.2013 року посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Курячим В.М. та зареєстровано в реєстрі за № 4815.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_4 у частці 1/1.

Також сторонами не заперечується, що 17.12.2019 року був придбаний транспортний засіб марки NISSAN модель X-TRAIL VIN НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 та згідно копії технічного паспорту НОМЕР_4 , право власності зареєстроване за ОСОБА_1 .

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Судом встановлено, що сторонами під час перебування у шлюбі придбано житловий будинок, земельну ділянку та транспортний засіб.

Відповідачем заперечуються твердження позивача, що житловий будинок та земельна ділянка є їх спільною сумісною власністю, оскільки кошти на придбання вказаного нерухомого майна були надані його матір`ю та не були їх спільними з ОСОБА_1 .

Відтак вважає, що житловий будинок та земельна ділянка є його особистою власністю та поділу не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло та земельна ділянка, набуті внаслідок приватизації.

На підтвердження вказаного факту ОСОБА_4 надано копію договору купівлі продажу від 28.12.2013 року посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Курячим В.М. та зареєстровано в реєстрі за № 4804, згідно якого його мати ОСОБА_6 продала ОСОБА_9 належну їй квартиру АДРЕСА_2 за 115500 грн. 00 коп., та стверджує, що виручені від продажу кошти передала йому для придбання спірного домоволодіння та спірної земельної ділянки.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка є матір`ю ОСОБА_4 підтвердила позицію відповідача та вказала, що дійсно вона продала квартиру, щоб придбати сину хату, оскільки йому з дружиною не вистачало 12000 гривень.

Суд зазначає, що на підтвердження позиції відповідача, а саме, що кошти на купівлю спірного будинку були надані його матір`ю, ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів.

Покази свідка ОСОБА_6 , суд не може прийняти до уваги, так як вони викликають сумнів у їх достовірності, оскільки свідок приходиться матір`ю відповідачу та вона є зацікавленою у вирішенні вказаного спору на користь відповідача ОСОБА_4 .

Водночас, з договорів купівлі-продажу на спірні житловий будинок та земельну ділянку судом встановлено, що вказаними договорами було передбачено, що придбане майно буде предметом спільної сумісної власності подружжя, згоду на придбання якого надав другий з подружжя ОСОБА_1 .

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі № 712/3590/22 від 03.06.2024 року виснував, що згода іншого з подружжя(співвласника на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності.

Надання згоди іншим із подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності.

У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна у спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.

Враховуючи, що ОСОБА_4 не доведено, що нерухоме майно придбано в період шлюбу за його особисті кошти, в той час згідно договорами купівлі продажу, передбачено, що житловий будинок та земельна ділянка будуть предметами спільної сумісної власності подружжя, а отже суд доходить висновку, що нерухоме майно є спільним майном подружжя, а тому в порядку поділу майна подружжя, слід визнати право власності за кожною із сторін на 1/2 частини.

При вирішенні питання про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля марки NISSAN модель X-TRAIL та виділення вказаного автомобіля у власність ОСОБА_4 з компенсацією на користь ОСОБА_1 1/2 в сумі 105 420 гривень, суд виходив з наступного.

Як зазначалося, під час шлюбу 17.12.2019 року був придбаний транспортний засіб NISSAN модель X-TRAIL VIN НОМЕР_2 та згідно копії технічного паспорту право власності зареєстроване за ОСОБА_1 .

Факт того, що транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя, сторонами не заперечується.

Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 СК України, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно ч.ч. 2, 4 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Внаслідок поділу транспортні засоби втрачають своє первісне цільове призначення та істотно знецінюються, а тому вони є неподільною річчю.

Отже ураховуючи, що сторони ставлять питання про поділ автомобіля, єдиним можливим і законним способом поділу майна у цій справі є їх поділ в натурі з виділенням ОСОБА_4 у власність автомобіля, та грошовою компенсацією частки позивачу, що узгоджується з вимогами частини другої, четвертої статті 71 СК України.

На підтвердження вартості автомобіля марки NISSAN модель X-TRAIL VIN НОМЕР_2 позивачем надано Звіт про оцінку рухомого майна, згідно якого ринкова вартість вказаного автомобіля становить 210840 гривень, що не заперечувалось відповідачем.

Керуючись принципом рівності прав сторін на спільне сумісне майно, суд дійшов висновку, що вказаний автомобіль слід виділити у власність ОСОБА_4 стягнувши на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці вартості часток майна подружжя у сумі 105420 грн.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задовленню, а позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4 є необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходив з наступного.

Згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Як встановлено ОСОБА_1 при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 5764,63 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно вищевикладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача суму судового збору в розмірі 5662,70 грн.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

З матеріалів справи встановлено, що на обґрунтування понесених витрат на правову допомогу позивачем суду надано: договір про надання правової допомоги від 09.01.2024 року попередній розрахунок витрат та акт виконаних робіт за договором від 18.01.2024 року, вартість послуг за яким склала 10000 гривень.

З урахуванням викладеного, оскільки позов задоволено в повному обсязі, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 76, 82, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 273, 352 ЦПК України, ст.ст. 372 ЦК України, ст. 69-71 Сімейного кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку майна та поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 : житловий будинок загальною площею 55 кв.м, житловою площею 16,6 кв.м., погріб Б, вбиральня В, колодязь Л, огорожа № 1, ворота № 2: земельну ділянку площею 0, 1867 га, кадастровий номер :01:001:1:0142 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 55 кв.м, житловою площею 16,6 кв.м., погріб Б, вбиральні В, колодязь Л, огорожа № 1, ворота № 2: земельну ділянку площею 0, 1867 га, кадастровий номер :01:001:1:0142 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 автомобіль марки NISSAN модель X-TRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на автомобіль марки NISSAN модель X-TRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 та виділити вказаний автомобіль у власність ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 її частки у спільному майні ( автомобіль марки NISSAN модель X-TRAIL VIN НОМЕР_2 ) в сумі 105 420 гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 5662,79 грн та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 10000 гривень.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський