ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 грудня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 746/412/24

Головуючий у першій інстанції - Ходіч В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1575/24

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Заявник: ОСОБА_1

Заінтересована особа: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу на ухвалу Срібнянського районного суду Чернігівського області від 07 жовтня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин (суддя Ходіч В.М.), постановлену у смт Срібне,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_1 . Заяву мотивовано тим, що померла ОСОБА_3 була матір`ю заявника ОСОБА_1 , яка була зареєстрована з ним за однією адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією домової книги, свідоцтвом про народження та паспортом заявника, проте в свідоцтві про народження в графі мати здійснено запис - ОСОБА_3 . За доводами ОСОБА_1 , внаслідок того, що частина документів в різні періоди часу складені російською мовою, а інша - українською, в написанні прізвища та імені його матері виявилися розбіжності. Заявник вказує, що він вважається таким, який фактично прийняв спадщину, оскільки на день смерті матері був зареєстрований разом з нею в будинку свого брата - ОСОБА_2 , проте, при зверненні до приватного нотаріуса Чернігівської області Коваленко Т.М. нотаріусом було встановлено розбіжності в написанні прізвища та імені матері заявника і запропоновано звернутися до суду для усунення вказаних розбіжностей.

Ухвалою Срібнянського районного суду Чернігівського області від 07 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин залишено без розгляду. Ухвалу суду мотивовано тим, що встановлення факту, про який просить заявник, може мати негативні наслідки для виникнення права на спадкування інших осіб, а отже у справі наявний спір про право - зокрема, вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, може вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб, інших спадкоємців і спору між ними, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказану ухвалу суду, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційна скарга мотивована тим, що спадкова справа після смерті матері заявника не заводилася, оскільки ОСОБА_1 вважав, що фактично прийняв спадщину. Його брат, який у цій справі є заінтересованою особою, також не звертався до нотаріуса. За доводами заявника, суд не зазначив, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом, який би оспорював право ОСОБА_1 на прийняття спадщини, тобто не встановив, між ким існує спір, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним. ОСОБА_1 звертає увагу, що у нього із братом немає будь-якого спору, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його матір`ю, з якою він був увесь час зареєстрований та проживав за однією адресою, але через наявність в прізвищі матері помилки заявник змушений звернутися до суду. Вважає висновки суду помилковими.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, оскільки такий висновок не відповідає нормам права, які підлягають застосуванню.

Суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (див. постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 554/10125/20 (провадження № 61-12758св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126св22)).

Суд першої інстанції не встановив і не зазначив, хто є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 у порядку, передбаченому спадковим правом (ЦК України), який би оспорював факт родинних відносин та право ОСОБА_1 на прийняття спадщини. Тобто суд не встановив коло спадкоємців, а також між ким існує спір, адже існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.

Необхідність встановлення факту родинних відносин для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про прийняття спадщини пов`язана суто з неможливістю встановлення факту родинних відносин між заявником та спадкодавцем.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність спору про право, який має розглядатися в порядку позовного провадження, є передчасним і нічим не підтвердженим. Без відкриття провадження у справі неможливо встановити фактичні обставини щодо наявності спору про право.

Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19, від 14 грудня 2022 року у справі № 180/2132/21, від 20 грудня 2023 року у справі № 761/16555/23.

З огляду на викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала суду - скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 379 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Срібнянського районного суду Чернігівського області від 07 жовтня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: