Справа № 463/6290/24 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/2299/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Зеліско-Чемерис К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 05 липня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, про встановлення факту самостійного виховання дитини,

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просив встановити факт самостійного виховання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування заявлених вимог зазначав, що з початком повномасштабного вторгнення його колишня дружина ОСОБА_3 виїхала за межі території України, залишивши їх спільну доньку ОСОБА_2 у бабусі, з якою в дитини за час їх спільного проживання відносини не склались, оскільки часто відбувались конфлікти, тому з початку 2023 року донька переїхала на постійне проживання до батька - заявника ОСОБА_1

10.06.2024 року ЛКП «Господар» складено акт про фактичне місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Наголошував, що часткове проживання доньки з матір`ю до 2022 року, а потім часткове проживання з бабусею викликало у дитини важкі депресивні стани, неврози та психічні розлади.

Вказував, що з моменту переїзду доньки до батька, останній постійно займається її вихованням, мати будь-якої участі у вихованні чи утриманні дитини не бере.

Зазначав, що встановлення факту самостійного виховання доньки заявнику необхідно для захисту прав та інтересів дитини, зокрема, необхідності проведення психіатричного огляду, оскільки при його проведенні вимагається згода двох батьків, з метою оформлення документів для отримання соціальної допомоги на дитину, яка виховується лише одним з батьків, отримання можливості одноосібного звернення, як батьком, до державних, медичних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, без участі матері.

Окрім того, встановлення даного факту необхідне для того, щоб факт був юридично зафіксований, оскільки в подальшому можуть виникати питання щодо оформлення документів щодо визначення місця проживання дитини, а також припинення виплати аліментів колишній дружині.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 05 липня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Ухвалу суду оскаржив заявник ОСОБА_1 , просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, визнано доведеними невстановлені обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Вказує, що суд не врахував ту обставину, що встановлення факту самостійного виховання доньки необхідно для захисту прав та інтересів дитини, зокрема, необхідності проведення психіатричного огляду, оскільки при його проведенні вимагається згода обох батьків, з метою оформлення документів для отримання соціальної допомоги на дитину, яка виховується лише одним із батьків, отримання можливості одноосібного звернення як батьком до державних, медичних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, без участі матері.

Наголошує, що встановлення даного факту необхідне для того, щоб факт був юридично зафіксований, оскільки в подальшому можуть виникати питання щодо оформлення документів щодо визначення місця проживання дитини, а також припинення виплати аліментів колишній дружині.

Додає, що відмовляючи у встановленні факту самостійного виховання дитини, суд послався на норми законодавства України, які зобов`язують батьків виховувати своїх дітей, натомість, не надав оцінки доказам, які свідчать про те, що матір дитини фактично не виконує своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Зазначає, що суд не прийняв до уваги клопотання заявника про витребування інформації про перетин кордону матір`ю дитини - ОСОБА_3 за період з 22.02.2022 року по 17.06.2024 року, з зазначенням дати виїзду та дати в`їзду по відношенню до території України.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були повідомлені належним чином, 08.10.2024 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Коць Є.П. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю адвоката в іншому судовому засіданні, однак, наведені причини неявки колегією суддів не визнано поважними, оскільки до клопотання не долучено доказів, які б підтверджували вказану представником обставину, тому у задоволенні такого клопотання відмовлено, від сторони заінтересованої особи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 08.10.2024 року, є дата складення повного судового рішення - 18.10.2024 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом розгляду в даній справі є заява про встановлення факту самостійного виховання дитини.

Заявлені вимоги, пов`язані із доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ОСОБА_1 певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що мають юридичне значення та які встановлюються в судовому порядку, передбачений у статті 315 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного чи природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року

у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок,

що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення,

зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

З точки зору закону, під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість.

Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року (справа №640/10329/16).

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що вимога заявника про встановлення факту самостійного виховання батьком дитини, яка за своїм змістом породжує встановлення факту неучасті матері у вихованні дитини, не є вимогою, яка підлягає розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст.ст.293, 315 ЦПК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - другої статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування

з нею.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання

або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Відповідно до статті 164 СК України, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав.

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22 зазначила, що оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Сімейним Кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Враховуючи вищенаведене, у даній справі наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України).

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане

з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Відтак, з урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування оскаржуваної ухвали, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 05 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 18 жовтня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич