Провадження 2/193/368/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року смт.Софіївка

Суддя Софіївського районного суду Дніпропетровської області Кравченко Н.О., розглянувши заяву представником позивача ОСОБА_1 адвоката Кіщак А.А. про забезпечення позову, поданої одночасно з позовом адвоката Кіщак Анни Андріївни в інтересах позивача ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування запису про право оренди -

ВСТАНОВИВ:

30.07.2024 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка одночасно подана з пред`явленням ним позову до ФОП ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування запису про право оренди.

В заяві зазначено, що предметом спору є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування запису про право оренди, через не укладення позивачем договору оренди земельної ділянки, а обґрунтування необхідності забезпечення позову та захід забезпечення позову, який належить застосувати, є наявність підстав вважати, що спірна земельна ділянка може бути використана в інтересах відповідача на час вирішення спору по суті, передана в піднайм, можливість повторного засівання ділянки, неможливість виконання рішення, тому просить застосувати забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий № :02:002:0022, площею 8,0941 га, яка розташована на території Жовтневої сільської ради, Софіївського району Дніпропетровської області, заборонити органам , які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки, та заборонити ФОП ОСОБА_2 використання даної земельної ділянки.

Станом на 31.07.2024 року провадження у цивільній справі за позовом адвоката Кіщак Анни Андріївни в інтересах позивача ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування запису про право оренди, відкрито.

З наданих суду копій документів до заяви, суддею встановлено, що згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.03.2021 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за заповітом після померлого ОСОБА_3 , площею 8,0941 га, кадастровий номер :02:002:0022, розташованої на території Вакулівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру , запис № 252 від 09.03.2021.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Як роз`яснено п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Підставою для забезпечення позову є припущення представника позивача, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Пунктом п.1, п. 4 ч. 1ст. 150 ЦПК України, передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Окрім того, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Важливим питанням при вирішенні заяви про забезпечення позову є встановлення співмірності виду забезпечення заявленим позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову (правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №320/3560/18).

Крім того, звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову, позивач серед іншого, повинен обґрунтувати наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення і предметом позовної вимоги; взаємопов`язаність заходу забезпечення з обставиною утруднення виконання чи невиконання рішення суду, а саме, що обраний спосіб забезпечення спроможний запобігти відповідним утрудненням; імовірність утруднення виконання рішення або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів - саме з урахуванням предмета позову і неможливість виконання позовних вимог у випадку їх задоволення, тощо. Обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника (правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі №910/16505/19).

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу об`єкта нерухомості, яким є земельна ділянка призначена для ведення селянського (фермерського) господарства, розташована на території Софіївської сільської ради, що знаходяться у приватній власності у ОСОБА_1 . Згідно витягів вбачається що між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладений договір оренди на вказану земельну ділянку.

Предметом спору є визнання відсутності права оренди на підставі недійсності договору оренди.

Підставами для забезпечення позову представник позивача зазначає, що відповідач може в майбутньому зловживати правами та розпорядитися земельною ділянкою без врахування незаконного володіння спірною земельною ділянкою, з порушенням правил обробки, вважає накладання арешту є належним способом забезпечення позову.

Суддя, розглянувши доводи представника позивача вважає, їх необґрунтованими. Зазначені дії відповідача не свідчать про намір перешкоджанню виконання рішення суду у разі задоволення позову, а свідчать про користування своїми правами щодо земельної ділянки як власника, на підставі документів, що на сьогодні є дійсними та не скасованими. Безпідставне втручання в господарську діяльність особи є неприпустимим. Доказів неналежного використання земельних ділянок не доведено.

З огляду на викладене, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ускладнення виконання або невиконання рішення суду без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачу майна чи зниження його вартості.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом «проводити роботи, сіяти» на земельній ділянці позивача, суд повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача.

З поданої позивачем заяви про забезпечення позову та наданих документів очевидної загрози неможливості виконання рішення суду та наміру переукласти договір не вбачається.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що застосування такого виду забезпечення позову, як заборона проводити роботи по засіванню за відсутності наданих позивачем доказів, конкретизації, обізнаності особи-заявника з положенням ст.. 159 ЦПК України щодо наслідків, які можуть бути покладені на нього, а також за відсутності співмірності та належного обґрунтування підстав, передбачених ч. 2 ст. 149 ЦПК України, є обмеженням, що не відповідає вимогам закону за наявності яких воно допускається та є доцільним.

Враховуючи, що позивач є власником вищевказаного нерухомого майна, накладення арешту на це майно є недоцільним, оскільки право розпорядження майном належить саме власнику майна, тобто ОСОБА_1 , а вимогу про заборону відповідачу ФОП ОСОБА_2 використовувати земельну ділянку, площею 8,0941 га з кадастровим номером :02:002:0022, належну позивачу ОСОБА_1 , суд вважає такою, що не вплине та не утруднить виконання рішення суду у справі про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, скасування запису права оренди, у разі задоволення позову, також, вимога щодо заборони реєстрації можливих реєстрацій жодним доказом не доводить такого наміру відповідача та є припущенням, тому в задоволенні заяви представника позивача адвоката Кіщак А.А., відмовити.

В разі підтвердження незаконного використання відповідачем земельної ділянки, належної позивачу, останній матиме право на захист своїх порушених прав в інший, передбачений ст. 16 ЦК України спосіб, відмінний від визнання договору недійсним.

Керуючись ст.ст.149-154,260,353 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви адвоката Кіщак Анни Андріївни в інтересах позивача ОСОБА_1 , про забезпечення позову, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.О.Кравченко